Ухвала
 
06 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 619/2102/21
провадження № 61-18772 ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області у складі судді Жорняка О. М.                      від 05 травня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,               від 01 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , що знаходяться в АДРЕСА_3 , які належать на праві власності ОСОБА_1 .
Посилався на те, що зазначене майно є спільною власністю з ОСОБА_1 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі та жив однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 виник конфлікт інтересів та реальна загроза відчуження ОСОБА_1 спірних об`єктів нерухомого майна, що у подальшому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Ухвалою Дергачівського районного судуХарківської області від 05 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. В порядку забезпечення позову заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , що знаходяться в АДРЕСА_3 , право власності на які зареєстровано за                ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову до його пред`явлення відмовити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (пункт 2 частини першої, частина 3 статті 150 ЦПК України). 
З касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що між               ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу об`єктів нерухомого майна, які останній вважає об`єктами спільної сумісної власності подружжя, предметом спору є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ.
Встановивши, що між сторонами виник спір щодо Ѕ частки спірного майна, яке ОСОБА_2 вважає спільною сумісною власністю, суди дійшли вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження належного їй спірного нерухомого майна, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову. 
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суди здійснили оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, та дійшли вірного висновку про забезпечення позову.
Зазначені  ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи щодо відсутності спору щодо зазначеного нерухомого майна є необгрунтованими, оскільки 14 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
З урахуванням доказів, наданих ОСОБА_2 на підтвердження своїх вимог, суди пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник реальний спір та існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та застосували такий вид забезпечення позову, який відповідає позовним вимогам. 
Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 05 травня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара