Справа № 463/3577/17                                Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І. 
Провадження № 22-ц/811/1789/18                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:9

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Ждан К.О.
з участю: представників ТзОВ «Львівморепродукти» –
Микити Т.В., Підкови О.В.
представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» – Микити Тараса Володимировича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юзва Н.Б., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор», про скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення, загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21019778), яка здійснена 17.06.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М.; скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення № № 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21019573), яка здійснена 17.06.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М.; скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності за. на будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21019171), яка здійснена 17.06.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М.; визнання недійсним договору іпотеки від 23.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за № 1912 та скасування запису про іпотеку 21085589 та запису про обтяження № 21085265; визнання недійсним договору іпотеки від 23.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за № 1910 та скасування запису про іпотеку 21083907 та запису про обтяження № 21083284.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.11.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Львівморепродукти», укладено генеральну угоду № 010/6.2.1.4.0/11577, в рамках якої укладені кредитні договори №№ 012/6.2.1.4.0/11578 (далі договір № 11578), 011/6.2.1.4.0/11579 (далі договір № 11579), 011/6.2.1.4.0/11580 (далі договір № 11580) з наступними змінами та відповідно до яких банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі, на строк і на умовах, передбачених у цих договорах, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання передбачені договором. В якості забезпечення виконання умов генеральної угоди, в рамках якої укладено кредитні договори, між банком та позичальником 11.11.2011 року укладено договір іпотеки нерухомого майна № 010/6.2.1.4.0/11577/1 (далі договір іпотеки від 11.11.2011 року), предметом якого є будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 3705,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення загальною площею 494,1 кв.м. та нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., які розташовані за цією ж адресою. В подальшому, банк відступив право вимоги за кредитними та іпотечним договором ТОВ «Фінанс Траст Груп», а останній в свою чергу, шляхом укладення відповідного договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 20.04.2017р. та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 25.04.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за номером 3171 (далі договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 3171) відступив права ТОВ «Оптимум Фактор». Цього ж дня, а саме 25.04.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. посвідчено договір за номером 3173 (далі договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 3173), згідно якого новий кредитор «Оптимум Фактор» відступив права вимоги за іпотечним договором відповідачу ОСОБА_1 . Вважає, що ОСОБА_1 не набув права вимоги за договором іпотеки від 11.11.2011р. у зв`язку з його припиненням до укладення договору про відступлення права вимоги № 3173 від 25.04.2017р. Зокрема, після того як право вимоги набуло ТОВ «Фінанс Траст Груп», останній направив позивачу листа від 26.04.2016р. про можливість врегулювання виконання зобов`язань за кредитними договорами у разі внесення: за договором № 11580 у строк до 29.04.2016р. включно грошових коштів у розмірі 2000000.00 грн. з наступним прощенням залишку боргу за цим договором в порядку ст. 605 ЦК України; за договором № 11579 - грошових коштів у розмірі 1 100 000 грн. за графіком: 550 000 грн. у строк до 30.09.2016р. включно і 550 000 грн. у строк до 31.10.2016р. включно з наступним прощенням залишку боргу за цим договором в порядку ст. 605 ЦК України; за договором № 11578 - грошових коштів у розмірі 1 100 000 грн. за графіком: 550 000 грн. у строк до 30.11.2016р. включно і 550 000 грн. у строк до 30.12.2016р. включно з наступним прощенням залишку боргу за цим договором в порядку ст. 605 ЦК України. Позивач прийняв таку пропозицію та на виконання зазначеного листа, відповідно до домовленостей між сторонами, виконав обов`язки в повному обсязі, однак з порушенням графіку внесення коштів. Незважаючи на таке порушення, кредитор ТОВ «Фінанс Траст Груп» видав довідки від 28.04.2016р. № 732, від 17.01.2017р. № 40 та від 02.02.2017р. № 148, у яких зазначив, що зобов`язання за кредитними договорами припинено. Направивши кредитору відповідну вимогу від 20.02.2017р. про виключення записів про іпотеку та обтяжень з Державного реєстру речових прав та записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, отримав відповідь від 17.03.2017р., згідно якої за кредитними договорами № 11580 та № 11578 зобов`язання повинно бути виконано в повному обсязі, оскільки позивачем не дотримано графіку внесення коштів. Також, цим листом повідомлено про те, що згадані вище довідки про припинення зобов`язань є недійсними. Дії третьої особи ТОВ «Фінанс Траст Груп» щодо визнання недійсними довідок про припинення зобов`язання та відмови у вилученні записів про іпотеку та обтяження вважає такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки між сторонами було досягнуто домовленості про врегулювання заборгованості за кредитними договорами шляхом направлення кредитором відповідної пропозиції і її прийняття боржником. Незважаючи на порушення боржником графіку внесення коштів, кредитором прийнято таке прострочення боржника, як належне виконання зобов`язання, що в кінцевому, підтверджується відповідними довідками, які в сукупності з пропозицією кредитора свідчать про вчинення правочину в письмовій формі згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України. Оскільки іпотека має похідний характер, з припиненням основного зобов`язання іпотечний договір від 11.11.2011р. припинив свою дію. Незважаючи на це, 25.04.2017р. укладено два договори про відступлення права вимоги за іпотечними договорами № 3171 та № 3173, згідно яких такі права в кінцевому перейшли до ОСОБА_1 , який 17.06.2017 року провів державну реєстрацію права власності на предмети іпотеки. Оскільки в такому випадку ОСОБА_1 не міг набути права вимоги за іпотечним договором, вважає незаконною реєстрацію права власності на спірні приміщення від 17.06.2017 року, що має наслідком недійсність укладених в подальшому іпотечних договорів від 23.06.2017 року № 1912, згідно якого ОСОБА_1 передав в заставу ОСОБА_3 нежитлові приміщення № № 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та від 23.06.2017 року № 1910 згідно якого ОСОБА_1 передав в заставу ОСОБА_5 будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Самі ж дії відповідачів та третіх осіб щодо передачі права вимоги за іпотечними договорами вважає такими, що мають фіктивний характер, оскільки вчинені вони відразу після того, як позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про припинення іпотечного договору від 11.11.2011 року.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» – адвокат Микита Тарас Володимирович, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт не погоджується з рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року, оскільки судом неправильно застосовано норму матеріального права щодо форми укладення правочину про прощення боргу та ніби то неможливістю (забороною) укладення правочину про прощення боргу у спрощеній формі. Вважає, що судом першої інстанції не застосовано ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку», яка регламентує, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Також апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що зобов`язання по кредитних договорах № 012/6.2.1.4.0/11578 від 11.11.2011 року, № 011/6.2.1.4.0/11579 від 11.11.2011 року, № 011/6.2.1.4.0/11580 від 11.11.2011 року, укладених між сторонами припинені, іпотечний договір, як зобов`язання на забезпечення кредитних договорів, також припинив свою дію. ТзОВ «Львівморепродукти» зазначає, що договори про відступлення припинених прав вимоги від 25.04.2017 р. за № 3171 між ТзОВ «Фінанс Траст Груп» та ТзОВ «Оптимум Фактор», від 25.04.2017 р. за № 3173 між ТзОВ «Оптимум Фактор» та ОСОБА_1 носять фіктивний характер, так як укладені після того, як ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.04.2017 року у справі № 914/777/17 позовну заяву ТОВ «Львівморепродукти» про припинення договору іпотеки від 11 листопада 2011 р. №010/6.2.1.4.0/11577/1, було направлено за підсудністю до Господарського суду м. Києва. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року апеляційне провадження у справі № 463/3577/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» до до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юзва Н.Б., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор», про скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення, загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21019778), яка здійснена 17.06.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М.; скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення № № 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21019573), яка здійснена 17.06.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М.; скасування державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності за. на будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21019171), яка здійснена 17.06.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М.; визнання недійсним договору іпотеки від 23.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за № 1912 та скасування запису про іпотеку 21085589 та запису про обтяження № 21085265; визнання недійсним договору іпотеки від 23.06.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за № 1910 та скасування запису про іпотеку 21083907 та запису про обтяження № 21083284, зупинялося до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі № 914/777/17 за позовом ТзОВ «Львівморепродукти» до ТзОВ «Фінанс Траст Груп» та ТзОВ «Оптимум Фактор», треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання припиненим договору іпотеки № 010/6.2.1.4.0./11577/1, укладеного 11.11.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ТзОВ «Львівморепродукти», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., за реєстровим № 5854 та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження щодо предмету іпотеки, а саме: будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 3 705,8 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлових приміщень, загальною площею 494,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень, загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані в реєстрі за № № 5855, 5856, 5857. 
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Максимишин І.Б. подано до Касаційного цивільного суду Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу від 18 березня 2019 року Львівського апеляційного суду про зупинення провадження у справі № 463/3577/17 з проханням скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду.
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 463/3577/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Максимишин Ірина Богданівна, залишено без задоволення, ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року залишено без змін. 
Касаційний цивільний суд Верховного Суду погодився із висновками суду апеляційної інстанції про те, що у порядку господарського судочинства вирішується спір щодо визнання припиненим договору іпотеки від 11 листопада 2011 року № 010/6.2.1.4.0/11577/1, на підставі якого ОСОБА_1 зареєстрував право власності на нежитлові приміщення, які є предметом іпотеки, зокрема, будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 3705,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, загальною площею 494,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлове приміщення, загальною площею 297,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані в реєстрі за № 5855, № 5856, № 5857. Так як від вирішення в порядку господарського судочинства справи № 914/777/17 залежить вирішення позовних вимог ТОВ «Львівморепродукти» щодо правомірності реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні нежитлові приміщення, скасування записів про іпотеку та записів про обтяження, що свідчить про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи, яка розглядається в порядку господарського судочинства, тому наявні підстави для зупинення провадження у справі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.04.2021р. апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» Микити Тараса Володимировича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року у справі № 463/3577/17 поновлено.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» – адвоката Микити Тараса Володимировича та адвоката Підкови Олександра Володимировича на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 – адвоката Максимишин Ірини Богданівни щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти», суд першої інстанції виходив з того, що основне зобов`язання ТзОВ «Львівморепродукти» за кредитними договорами не припинилося в розумінні ст. 605 ЦК України, договір іпотеки від 11.11.2011р. забезпечує виконання зобов`язання за кредитними договорами та передбачає можливість задоволення вимог іпотекодержателя в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», тому відсутні правові підстави для скасування державної реєстрації права власності на спірні приміщення за відповідачем ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
11.11.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ТОВ «Львівморепродукти» укладено генеральну кредитну угоду № 010/6.2.1.4.0/11577 із подальшим укладенням в її рамках кредитних договорів: № 012/6.2.1.4.0/11578 від 11.11.2011 року на суму 4 500 000 грн. зі строком користування кредитними коштами до 10.11.2016 року (а.с.53-55 т.2); № 011/6.2.1.4.0/11579 від 11.11.2011 року на суму 3 000 000 грн. зі строком користування кредитними коштами до 09.11.2012 року (а..с.45-50 т.2) та кредитного договору № 011/6.2.1.4.0/11580 від 11.11.2011року.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами, між позивачем та ПАТ «Ерсте Банк» укладено договір іпотеки № 010/6.2.1.4.0/11577/1 від 11.11.2011 року (а.с.30-36 т.1), предметом якого є будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 3705,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення загальною площею 494,1 кв.м. та нежитлові приміщенні загальною площею 297,5 кв.м., які розташовані за цією ж адресою.
Зобов`язанням, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, визнається правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У зв`язку з укладенням відповідного договору від 28.05.2015р., який оскаржувався позивачем в судовому порядку і позов якого залишено без задоволення згідно рішення Господарського суду м. Києва від 17.02.2016 року (а.с. 192-200 т.1), право вимоги за іпотечним договором від 11.11.2011 року перейшло до ТОВ «Фінанс Транс Груп».
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
Як вбачається з листа ТзОВ «Фінанс Траст Груп» № 718 від 26.04.2016 року (а.с.42 т.1) новий кредитор повідомив боржника про можливість врегулювання зобов`язань за кредитними договорами у разі внесення:
за договором № 11580 у строк до 29.04.2016 року включно грошових коштів у розмірі 2 000 000 грн. з наступним прощенням залишку боргу за цим договором в порядку ст. 605 ЦК України;
за договором № 11579 - грошових коштів у розмірі 1 100 000 грн. за графіком: 550 000 грн. у строк до 30.09.2016 року включно і 550 000 грн. у строк до 31.10.2016 року включно з наступним прощенням залишку боргу за цим договором в порядку ст. 605 ЦК України;
за договором № 11578 - грошових коштів у розмірі 1 100 000 грн. за графіком: 550 000 грн. у строк до 30.11.2016 року включно і 550 000 грн. у строк до 30.12.2016 року включно з наступним прощенням залишку боргу за цим договором в порядку ст. 605 ЦК України.
У строк, визначений в листі ТзОВ «Фінанс Траст Груп» від 26.04.2016 року № 718, позивачем внесена грошова сума за договором № 11580, що стверджується копією платіжного доручення від 28.04.2016р. (а.с.50 т.1). 
За іншими кредитними договорами графік внесення платежів позивачем не дотримано. Зокрема, за договором № 11579, відповідно до копій платіжних доручень, кошти внесені 30.09.2016 року в сумі 550 000 грн. (а.с.49 т.1), 28.10.2016 року в сумі 275 000 грн. (а.с.48 т.1) та 30.11.2016 року в сумі 275 000 (а.с.47 т.1), а за договором № 11578 - 30.11.2016 року в сумі 275 000 грн. (а.с.46 т.1), 29.12.2016 року в сумі 550 000 грн. (а.с.45 т.1), 31.01.2017 року в сумі 175 000 грн. (а.с.44 т.1), 31.01.2017 року в сумі 100 000 грн. (а.с.43).
Враховуючи зазначене, за кредитним договором № 11580 між позивачем та ТзОВ «Фінанс Траст Груп» 27.04.2016 року укладено договір про врегулювання заборгованості (а.с.60-61 т.2), відповідно до якого зобов`язання позичальника за кредитним договором № 11580 при умові сплати 2 000 000 грн. припиняються відповідно до ст. 605 ЦК України. Згідно п. 3.3 цього договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань за цим договором, встановлених п. 2.2.2, всі домовленості сторін втрачають силу і діють умови кредитного договору.
Учасники справи не оспорюють, що такі договори за кредитними договорами № 11578 та № 11579, між сторонами не укладалися.
Натомість, згідно виданих ТзОВ «Фінанс Траст Груп» довідок № 732 від 28.04.2016 року (а.с.51 т.1), № 41 від 17.01.2017 року (а.с.52 т.1), № 40 від 17.01.2017 року (а.с.53 т.1), № 148 від 02.02.2017 року (а.с.54 т.1), зобов`язання позичальника за трьома кредитними договорами припинені.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).
Така підстава припинення зобов`язання як прощення боргу, передбачена в ст. 605 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст ст. 605 ЦК України не містить вимог щодо форми правочину про прощення боргу, у зв`язку з чим, на переконання суду, сторони мають керуватись вимогами ст. ст. 206, 207, 208, 214, 654 ЦК України.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не дотримано графіку платежів, який викладено в листі ТзОВ «Фінанс Траст Груп» № 718 від 26.04.2016 року, його дії не можуть розцінюватись як прийняття пропозиції, і відповідно, прийняття виконання від ТзОВ «Львівморепродукти» в такому випадку не може розцінюватись як намір ТзОВ «Фінанс Траст Груп» вважати себе зобов`язаним для укладення правочину про прощення боргу згідно абз. 2 ч. 1 ст. 641 ЦК України, оскільки таке виконання, як вірно зазначає представник третьої особи, прийнято лише в якості погашення боргу.
Внаслідок цього довідки № 40 від 17.01.2017р. та № 148 від 02.02.2017р. щодо припинення зобов`язань за кредитними договорами № 11578 та № 11579, які за своєю правовою природою і юридичними наслідками не можуть заміняти одностороннього правочину про прощення боргу, правомірно відкликані листом від 17.03.2017р. № 691 з підстав недодержання графіку внесення платежів (а.с.59 т.2).
Тому позиція представника позивача про те, що між сторонами в розумінні ч. 1 ст. 207 ЦК України в письмові формі укладено договір про прощення боргу шляхом обміну листами, є невірним, оскільки така форма, для позивача і ТзОВ «Фінанс Траст Груп», як суб`єктів господарювання, відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України не допускається. Саме остання норма є спеціальною у спірних правовідносинах, тоді як положення ч. 1 ст. 207 ЦК України в таких правовідносинах є загальною нормою.
Відтак, основне зобов`язання, що виникає з генеральної угоди від 11.11.2011р. не може вважатись припиненим внаслідок погашення позивачем заборгованості згідно пропозиції, викладеної в листі ТзОВ «Фінанс Траст Груп» № 718 від 26.04.2016р. та отриманих в подальшому довідок, які до того ж, відкликані третьою особою правомірно.
Відповідно до листа № 691 від 17.03.2017р. загальний розмір заборгованості за кредитними договорами № 11578 та № 11579, станом на 17.03.2017р. становить 5 652 392,32 грн.
Доводи апелянта про припинення дії договору іпотеки від 11.11.2011 року спростовуються рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 року у справі № 914/777/17, що набрало законної сили, та яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» (79035, м. Львів, вул. Липова Алея, буд. 5; ідентифікаційний код 25236666) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Траст Груп" (87554, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Пилипа Орлика, буд. 82, корп. 1, офіс 59; ідентифікаційний код 39440451) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Фактор" (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 11, офіс 27; ідентифікаційний код 37194782) про припинення договору іпотеки відмовлено повністю.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 направив позивачу вимогу про необхідність сплати заборгованості і лише в подальшому, у зв`язку з невиконанням цієї вимоги в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та відповідно до умов договору звернув стягнення на предмет іпотеки, що додатково виключає можливість вважати оскаржуваний договір фіктивним.
Більше того, саме за договором № 3173 відповідач ОСОБА_1 отримав майно, що згідно висновків Верховного Суду України у цивільній справі № 6-197цс14 виключає можливість визнання його недійсним в порядку ст. 234 ЦК України.
Натомість, та обставина, що договори про відступлення права вимоги № 3171 та № 3173 укладені в один день, не може бути ознакою фіктивності останнього, оскільки акти цивільного законодавства не обмежують кредитора часовими рамками реалізувати своє право на укладення такого виду договорів.
Так само, не має правого значення ціна договору про відступлення права вимоги, оскільки по-перше, така стосується договору про відступлення права вимоги за генеральною угодою, а не оскаржуваного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який є предметом оскарження, і по-друге, з врахуванням принципу свободи договору, який закріплено в ст. 627 ЦК України і який розкрито в ст. 6 ЦК України, сторони є вільними у визначенні умов договору. Отже, само-по-собі ціна оскаржуваного договору не може вважатись ознакою його фіктивності.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову суду першої інстанції в задоволенні вимог про визнання недійсними договору іпотеки від 23.06.2017р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.19- 21 т.2) згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку нежитлові приміщення № № 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та договору іпотеки від 23.06.2017р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.22-24 т.2), згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування державної реєстрації, в задоволенні яких відмовлено.
Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти», про визнання недійсним договору про відступлення прав, укладеного 25.04.2017р. між ТОВ «Оптимум Фактор» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за № 3173, колегією суддів Львівського апеляційного суду встановлено наступне: позивачем обрано спосіб захисту своїх порушених прав та коло осіб, які на думку позивача мають статус відповідача та третіх сторін, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.
Склад учасників справи передбачений частиною першою статті 42 ЦПК України: у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 
Участь у справі кількох позивачів або відповідачів передбачена статтею 50 УПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Пунктами 1-3 частини другої статті 50 ЦПК України передбачена участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки. 
Порядок залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача передбачений статтею 51 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
До початку розгляду справи по суті, відповідно до ст. 31 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, заявою від 29.11.2017 року позивач уточнив позовні вимоги шляхом доповнення предмета позову вимогою про визнання недійсним договору про відступлення прав, укладеного 25.04.2017 року між ТзОВ «Оптимум Фактор» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за № 3173.
Ухвалою суду першої інстанції від 29.11.2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято до розгляду зазначену заяву про уточнення позовних вимог, копії якої направлено учасникам справи.
В позовній заяві у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» зазначено відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
ТзОВ «Оптимум Фактор», яке є стороною оспорюваного ТОВ «Львівморепродукти» правочину - договору про відступлення прав, укладеного 25.04.2017 року між ТзОВ «Оптимум Фактор» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за № 3173, зазначено позивачем як третю особу на стороні відповідачів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц).
При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.
Дослідивши фактичні дані, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» в позовній заяві та заяву від 29.11.2017 року про уточнення позовних вимог (доповнення предмету позову), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, колегія суддів зазначає, що позивачем визначено неналежного відповідача в правовідносинах про визнання правочину недійсним, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» – Микити Тараса Володимировича – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2018 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: Н.П. Крайник

Р.П. Цяцяк