ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 жовтня 2021 року                                                        м.Суми
Справа №591/8395/20 
Номер провадження 22-ц/816/1494/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони:             позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року в складі судді Северинової А.С., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 30 липня 2021 року, -

                                                          в с т а н о в и в :

28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з кожного по 40000 грн за завдану моральну шкоду. Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачем ОСОБА_3 вона знайома з жовтня 2017 року і первинно перебувала у дружніх і робочих стосунках. Наприкінці вересня 2019 року ОСОБА_3 запропонував їй зустрічатися для близьких стосунків. Коли відповідач запропонував їй близькі відносини, її життя кардинально змінилось, бо вона закохалась. Відповідач обіцяв їй щасливе та довге життя разом, давав надію на серйозні стосунки та найшвидше одруження. Однак, ОСОБА_3 зрадив її з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вона втратила надію, довіру до людей, її звичний спосіб життя змінився, а також погіршилось здоров`я, через що їй завдана моральна шкода.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведення нею заподіяння їй відповідачами моральних страждань.
Також до апеляційної скарги включені заперечення на протокольну ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2021 року, в яких зазначається, що подані суду докази (переписка між відповідачем та позивачкою у месенджері) суд мав повноваження не приймати до розгляду, проте не мав права повертати їх позивачці, оскільки такі докази мають лишатись у матеріалах справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів - адвокат Кондратенко С.Ю. просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що ОСОБА_3 з ОСОБА_1 не одружені, а тому жодних зобов`язань у нього перед нею не має. Позивачкою не доведено заподіяння їй відповідачами будь-якої шкоди.
На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на відносини, які виникли між нею та відповідачем ОСОБА_3 , а саме: дружні стосунки, робочі стосунки у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також особисті відносини заявниці з відповідачем, які, як вважала позивачка, мали призвести до їх одруження та сімейного життя. При цьому, позивачка та відповідач разом не проживали, спільного господарства не вели, спільний побут у них також був відсутній, а їх відносини базувались на зустрічах та проведеному разом часі.
З викладеного вище вбачається, що відносини між сторонами спору характеризуються з морально-етичної сторони, тобто позивачка та відповідач не мають взаємних обов`язків і зобов`язань щодо тієї чи іншої поведінки, притаманній подружжю. Водночас, на думку заявниці, поведінка відповідачів призвела до моральних страждань.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з відсутністю всіх складових цивільно-правової відповідальності, за якої у позивачки виникло би право на відшкодування моральної шкоди.
Зокрема, суд вважав, що позивачкою не вказано, у чому полягає протиправність дій чи бездіяльності кожного з відповідачів, а також у чому полягає порушення її особистих немайнових чи майнових прав з боку відповідачів. Та обставина, що позивачка мала стосунки з відповідачем, які в подальшому були припинені, як вона вважає, з вини відповідачки, сама по собі не може бути підставою для визнання дій чи бездіяльності відповідачів протиправними, а може свідчити лише про етичну сторону їхньої поведінки та реакцію позивачки на вказані вчинки, її власні емоції, враження та нездійснені сподівання. Доказів того, що у відповідача ОСОБА_3 виникло право одружитися на ОСОБА_1 , заявниця не надала. Також суд вважав недоведеним факт заподіяння позивачці моральної шкоди з боку відповідачів, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та моральною шкодою, а розмір заявленої у позові шкоди є необґрунтованим.
Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
Норми ст. 55 Конституції України гарантують право на звернення до суду за захистом прав і свобод людини кожному, не допускаючи обмеження цього права (ч. 2 ст. 64 Конституції України).
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, і відшкодування моральної шкоди.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч.1, п. 2. ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Згідно зі ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода полягає відшкодуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У пунктах 2, 3, 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при  цьому  виходить,  а  також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Встановивши, що у справі відсутні докази на підтвердження вчинення відповідачами протиправних дій щодо позивачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у  задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не підтвердила належними допустимими доказами своїх доводів про вчинення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 протиправних дії та бездіяльності щодо неї.
Причинно-наслідкового зв`язку між виявленими у позивачки порушеннями здоров`я та діями або бездіяльністю відповідачів не встановлено, доказів такого зв`язку позивачка суду не надала. Зокрема, доданий до позовної заяви консультаційний висновок спеціаліста від 01 жовтня 2020 року, яким у ОСОБА_4 діагностовано вертеброгенну цервікокраніалгію та призначено курс лікування (а.с. 4, 5), не підтверджує факт того, що вказане захворювання стало наслідком протиправної поведінки відповідачів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про хибну оцінку місцевим судом наданих позивачкою доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи в ході апеляційного перегляду справи не підтвердились.
Висловлені позивачкою заперечення в апеляційній скарзі стосовно протокольної ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2021 року на законність ухваленого судом рішення не впливають та не є тими порушеннями процесуального закону, які, з огляду на абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України, можуть бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду.
Крім того, місцевий суд дав оцінку всім наявним у справі письмовим доказам, у тому числі переписці сторін у месенджері.
Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для зміни чи скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367 - 369, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                           О.Ю.Кононенко

Судді:                                                                                             О.І. Собина
                                                                                                        
                                                                                                        С.С. Ткачук