ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 460/9394/20 пров. № А/857/14038/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Жуковська Л.А. у м. Рівне) у справі № 460/9394/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправними дії Тернопільського ЗВ ВПС щодо невиплати індексації грошового забезпечення в повному обсязі за оскаржуваний період, на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 460/1717/19, із встановленням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року;
визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунок при звільненні позивача з лав Збройних Сил України, не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2013 року по день звільнення 28.11.2018, з встановленням базового місяця для нарахування індексації - січень 2008 року та березень 2018 року, з врахуванням проведеної раніше виплати; 
зобов`язати відповідача провести повний розрахунок при звільненні, розрахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з січня 2013 року по день звільнення 28.11.2018 , з встановленням базового місяця для нарахування індексації - січень 2008 року та березень 2018 року, з врахуванням проведеної раніше виплати.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 460/1717/19 було нараховано та виплаченої індексацію грошового забезпечення у сумі 5996,05 грн. При цьому, відповідачем при нарахуванні індексації грошового забезпечення було застосовано базовий місць – липень 2015 року. Вважає такі дії відповідача протиправними та просить суд позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення  за період з січня 2013 року по квітень 2014 року, з липня 2015 року по грудень 2015 року, з січня 2016 року по 01.06.2016. Зобов`язано Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з січня 2013 року по квітень 2014 року, з липня 2015 року по грудень 2015 року, з січня 2016 року по 01.06.2016. Визнано протиправними дії Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення  за період з травня 2014 року по червень 2015 року, з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з травня 2014 року по червень 2015 року, з урахуванням базового місяця січень 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту у межах даного позову є способом виконання іншого судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №460/1717/19, яке набрало законної сили, та яке постановлене у тотожному спорі із загальним предметом - відшкодування індексації грошового забезпечення за відповідний період, що і даний спір, то суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії Тернопільського ЗВ ВПС щодо невиплати індексації грошового забезпечення в повному обсязі за оскаржуваний період (02.06.2016 по 27.11.2018), на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі №460/1717/19, із встановленням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року – відмовити.
Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з січня 2013 року по квітень 2014 року, з липня 2015 року по грудень 2015 року, з січня 2016 року по 01.06.2016 є протиправними. 
Однак суд також зазначив, що за період з  січня 2013 року по квітень 2014 року, з липня 2015 року по грудень 2015 року, з січня 2016 року по 01.06.2016 індексація не була нарахована та виплачена позивачеві, тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, а тому у цій частині права позивача ще не порушені, а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, а саме щодо визначення базового місяця.
Крім цього суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визначення базового місяця для проведення індексації січень 2008 року за період з травня 2014 року по червень 2015 року підлягають задоволенню.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції без жодних обгрунтувань та посилань на відповідні норми права зобов`язав Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період служби в інших суб`єктах владних повноважень.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 460/1717/19 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не включення до наказу начальника Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку від 28.11.2018 №237 (по строковій службі) пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення та індексації за період з 02.06.2016 по 27.11.2018. Зобов`язано Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення позивача 28.11.2018. Зобов`язано Тернопільський зональний відділ Військової служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 02.06.2016 по 27.11.2018 (а.с.37-43).
Як зазначає позивач у позовній заяві на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №460/1717/19 відповідачем зроблено розрахунок та виплачено індексацію за період з 02.06.2016 по 27.11.2018.
Судом встановлено, що для нарахування індексації, до лютого 2018 року включно, було застосовано останній базовий місяць – липень 2015 року, зазначений в грошову атестаті серія ЗУ №320252, який був виданий Вінницьким зональним відділом Військової служби правопорядку.  В березні 2018 року, після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбоців, що стало підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а саме – березень 2018 року (а.с.13).
Не погоджуючись з діями відповідача щодо обрання для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення базового місяця липень 2015 року позивач звернуся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІ (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно ст.ст. 4, 6 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 п. 4 Порядку № 1078).
Згідно із пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення  за період з січня 2013 року по квітень 2014 року, з травня 2014 року по червень 2015 року, з липня 2015 року по грудень 2015 року, з січня 2016 року по 01.06.2016 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказані періоди, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16-а, який в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у період з січня 2013 року по квітень 2014 року індексація грошового забезпечення не нараховувалася і не виплачувалася, з травня 2014 року по червень 2015 року позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, з встановленням базового місяця січень 2014 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою про розрахунок суми індексації грошового забезпечення за період з січня 2013 року по 05.06.2014, виданою Рівненським зональним відділом військової служби правопорядку (а.с.16).
Крім цього, відповідно до архівної довідки, наданої Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, з липня 2015 року по грудень 2015 року нарахування та виплата індексації грошового забезпечення в роздавальних відомостях на виплату грошового забезпечення Вінницького зонального відділу військової служби правопорядку ОСОБА_1 не відображена (а.с.35).
Листом від 25.06.2020 № 2125/1/ФЕС Вінницького зонального відділу військової служби правопорядку підтверджується, що, зокрема, у період з січня 2016 року по 01.06.2016 індексація грошового забезпечення військовослужбовцям не виплачувалася. 
Тобто, у спірні періоди позивач службу в Тернопільському зональному відділу Військової служби правопорядку не проходив та не перебував на відповідному грошовому забезпеченні.
В зв`язку з чим, у спірних правовідносинах відповідач, Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку, не вчиняв у відношенні позивача жодних протиправних дій, які підлягають судовому захисту.
А тому, враховуючи предмет позову, позивач фактично заявив позовні вимог до органу, який не здійснює у відношенні позивача жодних управлінських функцій та не може відповідати за адміністративним позовом.
Статтею 48 КАС України, встановлено підстави та порядок заміни неналежної сторони.
Відповідно до частин 1 і 4 цієї статті суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
За змістом цих процесуальних норм допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції, а КАС України не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.
Відтак, у разі встановлення таким судом, що відповідачем у справі є особа, яка не повинна відповідати за заявленим до неї позовом, то такий (позов) повинен бути залишений без задоволення.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовом до неналежного відповідача, це є підставою для відмови в позові.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вказане вище не позбавляє його права повторно звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів у встановлений законом спосіб та до належного відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі № 460/9394/20 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель