ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

11 жовтня 2021 року                                                                                      Справа № 918/214/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Півінчно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 
на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2021 
(ухвалене о 14:04 год. у м. Рівне, повний текст складено 16.07.2021)
у справі № 918/214/21 (суддя Політика Н.А.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 
про стягнення заборгованості в сумі 16 243 616 грн 71 коп.
за участю представників сторін:
від позивача - Овчарук О.О.;
від відповідача - Бабій В.В.
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення заборгованості в сумі 16 243 616 грн 71 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору                  постачання природного газу № 7342/18-ТЕ-28 від 03.10.2018.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.07.2021 у справі №918/214/21 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення заборгованості в сумі 16 243 616 грн 71 коп. задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість у сумі 16 243 616 грн 71 коп. та 243 654 грн 25 коп. - витрат по оплаті судового збору.
При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 03.10.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір постачання природного газу №7342/18-ТЕ-28, за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2018 році природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.
Суд встановив, що на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу у власність природний газ на загальну суму 361 523 412 грн 97 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку із чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 16 243 616 грн 71 коп.
Проаналізувавши обставини справи та положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 612, 628, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", суд дійшов висновків, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2021 у справі № 918/214/21 в частині стягнення 152 000 грн заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що копії документів, що долучені АТ НАК "Нафтогаз України" до позову у справі № 918/214/21 в якості доказів, засвідчені начальником відділу Департаменту роботи з проблемною заборгованістю А. Козлітіним. 
Вказує, що жодних документів, які б дозволяли діяти Козлітіну А. як представнику АТ НАК "Нафтогаз України", чи в порядку представництва на підставі довіреності або ордеру, виданого відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", чи в порядку самопредставництва, в матеріалах справи № 918/214/21 відсутні.
Тому, на думку скаржника, всі копії документів, на підставі яких АТ НАК "Нафтогаз України" викладає обставини, що обґрунтовують його вимоги, завірені неналежним чином, а саме особою, у якої відсутні повноваження діяти від імені НАК "Нафтогаз України" в межах справи № 918/214/21.
За наведеного, відповідач вважає, що при ухвалені рішення від 12.07.2021 у справі №918/214/21, в частині стягнення основного боргу в розмірі 152 000 грн, Господарський суд Рівненської області припустився неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого АТ НАК "Нафтогаз України" вважає, що така скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
На підставі поданих учасниками доказів судом встановлено, що на дату прийняття рішення у справі за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в розмірі 16 243 616 грн 71 коп.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів є безпідставними, оскільки інститут представництва в суді та право засвідчувати відповідність копії документів оригіналу не є тотожними поняттями, а доведеність чи спростування фактів з якими пов`язано підстави позову є обов`язком сторін та реалізується в процесі змагальності учасників процесу. 
Відповідач не надав суду доказів на спростування доводів позивача чи заперечень фактів пов`язаних з предметом доказування. Відтак, висновки суду у справі є вірними та узгоджуються з положеннями норм матеріального права, що регулюють спірні відносини.
Враховуючи викладене, позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2021 у справі №918/214/21.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 11.10.2021 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2021 у справі № 918/214/21 в частині стягнення 152 000 грн заборгованості, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимогу.
Представник відповідача в судовому засіданні заявив, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Також, представник відповідача подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване наявністю процесу з укладання мирової угоди між сторонами.
Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про його відхилення, з таких мотивів.  
Мотивуючи клопотання про відкладення розгляду справи, представник зазначає, що починаючи з середини березня 2021 року, між НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Рівнетеплоенерго" розпочався переговорний процес щодо укладення мирових угод у судових процесах про стягнення з ТОВ "Рівнетеплоенерго" на користь НАК "Нафтогаз України" заборгованості, зокрема, у справі № 918/214/21, за результатом якого ТОВ "Рівнетеплоенерго" 16.04.2021 звернулося до НАК "Нафтогаз України" з листом за вих. № 01-01/949/952 від 15.04.2021, в якому цей переговорний процес був формалізований
В той же час, представник позивача в судовому засіданні заперечив проти відкладення розгляду справи. Зазначив, що йому, як представнику не відомо про можливість укладення мирової угоди та, що довіритель не повідомляв йому відповідної інформації. Вказав, що таке клопотання спрямоване на затягування розгляду справи.      
За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Апеляційний господарський суд бере до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Також, суд зазначає, що долучений до клопотання лист відповідача до позивача датований 15.04.2021, а матеріали справи не містять доказів надіслання такого листа, а також, що позивач відреагував на зазначений лист.
Враховуючи все вище викладене, судова колегія дійшла висновку про відхилення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 03.10.2018 між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Споживач) укладено Договір постачання природного газу № 7342/18-ТЕ-28 (далі – Договір; т. 1 а. с. 8-17), за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно до п. 1.4. Договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).
Пунктом 3.7. Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Ціна за 1 000 куб. м. газу на дату укладання договору становить 4 942 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930 грн 40 коп. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. п. 5.2., 5.4. Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця постачання природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
У разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат проведені Споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (п. 8.2. Договору). 
Пунктом 10.3. Договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
В подальшому, 19.10.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (т. 1, а. с. 18), згідно якої п. 2.1. Договору викладено в редакції:
"2.1. Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018 по 26.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2 322 тис. куб. метрів.".
Пункт 12.1. Договору викладено в редакції:
"12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 1 жовтня 2018 року до 26 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.".
В пункті 5 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що додаткова угода набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з                    01.10.2018.
27.10.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору (т. 1, а. с. 19), якої п. 2.1. Договору викладено в редакції:
"2.1. Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018 по 31.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2 500 тис. куб. метрів.
Пункт 12.1. Договору викладено в редакції:
"12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 31.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
В пункті 5 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що додаткова угода набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з               01.10.2018 та діє протягом строку дії договору.
Також, 01.11.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду № 3 до Договору (т. 1, а. с. 20), згідно якої п. 2.1. Договору доповнено абзацом в такій редакції:
"2.1. Постачальник передає Споживачу з 01.11.2018 по 30.11.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 9 664 тис. куб. метрів.
В пункті 3 зазначеної додаткової угоди викладено з 01.11.2018 пункти 5.2. та 5.3. розділу 5. "Ціна природного газу" в редакції:
"5.2. Ціна за 1 000 куб. м. газу з 01.11.2018 становить 6 235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 7 842,61 грн. 
5.3. Постачання природного газу Споживачеві зі ціною, визначеною в пункті 5.2. договору, здійснюється за умови дотримання вимог пункту 11 Положення".
Пункт 12.1. Договору викладено в наступній редакції:
"12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 30.11.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
В пункті 7 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що додаткова угода набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з                01.11.2018 та діє протягом строку дії договору.
Окрім того, сторонами було укладено ряд інших додаткових угод до Договору, якими сторонами вносилися зміни до Договору щодо ціни, порядку та умов проведення розрахунків та інших умов договору, зокрема № 4 від 03.12.2018, № 5 від 18.13.2019, № 6 від 20.03.2019, № 7 від 29.03.2019 (т. 1, а. с. 21-33).
Відповідно до актів приймання-передачі природного газу (т. 1, а. с. 43-49), за період з жовтня 2018 року - квітня 2019 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 361 523 412 грн 98 коп.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач провів розрахунки за отриманий природний газ в сумі 345 279 796 грн 27 коп. (т. 1, а. с. 36-42, 50-60).
Як зазначає позивач, відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати за поставлений газ, у зв`язку із чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 16 243 616 грн 71 коп., що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Як убачається із встановлених обставини у даній справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення Договору постачання природного газу №7342/18-ТЕ-28 від 03.10.2018 та додаткових угод до нього.
Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
У відповідності до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, позивач за умовами Договору постачання природного газу №7342/18-ТЕ-28 від 03.10.2018 та додаткових угод до нього взяв на себе зобов`язання з поставки природнього газу, а відповідач - прийняття газу та, зокрема своєчасну та повну оплату.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач частково оплатив поставлений позивачем природний газ, у зв`язку із чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 16 243 616 грн 71 коп.
Доказів протилежного ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідач не надав та не спростовував відповідні доводи позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги щодо завіряння Козлітіним А. доказів, доданих до позовної заяви, суд зазначає таке.
За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Апеляційний господарський суд зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції оцінив подані позивачем докази, встановив, що вони є належними, допустимим, достатніми (ст. ст. 76-78 ГПК України), а оцінивши їх за свої внутрішнім переконанням дійшов висновку, що вони підтверджують обставини, зокрема існування у відповідача перед позивачем боргу в розмірі 16 243 616 грн 71 коп.
Такої позиції притримується і суд апеляційної інстанції, під час перегляду рішення суду першої інстанції.  
Окрім того, апеляційний господарський суд зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач жодним чином не заперечував щодо обґрунтованості позовних вимог, не зазначав доводи, вказані в апеляційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі № 910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач подавав до суду першої інстанції ряд клопотань, в яких просив відкласти розгляд справи, зокрема: від 23.04.2021; від 14.05.2021; від 04.06.2021 (т. 1, а. с. 99, 125, 148).
Ухвалами Господарського суду Рівненської області від 26.04.2021, від 17.05.2021, від 10.06.2021, від 29.06.2021 розгляд справи відкладався (т. 1, а. с. 108, 132-134, 151-152, 173-174).
Також, апеляційний господарський суд зазначає, що в суді першої інстанції до клопотання про відкладення, відповідач долучив копію листа, адресованого позивачу, в якому, вказував про заборгованість, яка існує у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за різними договорами, в тому числі за Договором постачання природного газу №7342/18-ТЕ-28 від 03.10.2018, та просив розглянути можливість укладання мирової угоди, зокрема у справі №918/214/21. Тобто, відповідач визнає існування боргу перед позивачем.   
Враховуючи вищевикладене в сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 16 243 616 грн 71 коп., доказів оплати якої скаржник не надав, а тому, з огляду на вказане, позовні вимоги в цій справі є законними, обґрунтованими, а від так підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів  ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2021 у справі № 918/214/21 в частині стягнення 152 000 грн слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" - без задоволення.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 12.07.2021 у справі № 918/214/21 в частині стягнення 152 000 грн – без змін.
2. Справу № 918/214/21 надіслати Господарському суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" жовтня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.

Суддя                                                                                              Мельник О.В.