У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 листопада 2021 року                                                                              
м. Київ
 
справа №524/8268/20
провадження № 51-4889ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ,
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 грудня 2020 року ОСОБА_4  визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. 
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_4  звільнено від відбування покаранняз випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік 3 місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2021 рокуапеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 грудня 2020 року– без зміни.
Як установлено судами, 07 листопада 2020 року у вечірній час доби ОСОБА_4 , повторно, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на 4 поверсі, 2-го під`їзду, будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, з відкритого тамбуру загального коридору, таємно для оточуючих, викрав велосипед марки WINNER сіро-синьо-чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №20 від 27 листопада 2020 року складає 4117,50 грн, який належить потерпілому ОСОБА_5 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор не погоджується із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України. Вважає, що вирок Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року підлягав самостійному виконанню.
 
Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України)з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 та правильність кваліфікації  його дій за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій  у межах касаційної скарги.
Так, положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими                                 в ст. 72 цього Кодексу.
При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім вироком за окремий злочин.
Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року №760/26543/17, було висловлено таку правову позицію: «якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний  вирок виконується самостійно». 
Доводи прокурора про неправильне застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та необхідність самостійного виконання вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року, є слушними.
Однак, як вбачається з ухвали апеляційного суду, відповідно до листа Автозаводського районного суду міста Кременчука та повідомлення Автозаводського районного відділу філії державної установи «Центру пробації», ОСОБА_4 вже відбув покарання за вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року у виді 100 годин громадських робіт та був знятий з обліку, а тому немає необхідності у скасуванні чи зміні судового рішення, оскільки це по суті не змінить виконання вироків відносно засудженого ОСОБА_4 , з чим погоджується суд касаційної інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3