ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3235/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року (суддя Стрельнікова Н.В.) у справі №280/3235/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                               в с т а н о в и В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
1) визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в особі Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з невиплати страхових виплат ОСОБА_1 з 14.03.2016; 
2) зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в особі Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області відновити нарахування та виплату страхових виплат ОСОБА_1 з 14.03.2016 і виплатити заборгованість, яка виникла з 14.03.2016. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та отримував виплати у Запорізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з 01.09.2015 року по 13.03.2016 року, з 14.03.2016 року страхові виплати не нараховувались і не виплачувались. Згідно отриманої відповіді за № 03-09/712 від 12.02.2021,  14 березня 2016 року Запорізьким відділенням було припинено позивачу нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи №2303005814 від 14.09.2015року. Таку бездіяльність відповідача щодо невиплати страхових виплат з 14.03.2016 позивач вважав протиправною, у зв`язку з чим просив задовольнити позов.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати позивачу щомісячних страхових виплат з 14.03.2016 є правомірними, оскільки вчинені з додержанням норм чинного законодавства про соціальне страхування.  
Такі висновки судом першої інстанції зроблені з огляду на встановлені обставини справи, які свідчать про закінчення 14.03.2016 терміну дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи та з огляду на приписи п.6 ч.1 ст.46 Закону №1105 та 
Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України №20 від 11.12.2014 (далі - Порядок №20).
Не погодившись з рішенням суду, позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача щодо припинення щомісячних страхових виплат за спірний період. Позивач вказує на безпідставність застосування судом під час вирішення даної справи положень Порядку №20, оскільки такий є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому, як вважає скаржник, не може створювати нові норми, відмінні від норм визначених в законах України, зокрема, Закону №1105. Також позивач зауважує, що право особи на отримання соціальних виплат є складовою права на соцільний захист, є її конституційним правом. Внутрішньо переміщені особи користуються тими ж самими правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній  просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 ,  перебував на обліку та отримував виплати у Запорізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з 01.09.2015 по 13.03.2016.
Згідно отриманої відповіді за № 03-09/712 від 12.02.2021, відповідачем проводились страхові виплати за період з 01.09.2015 по 13.03.2016 включно. З 14.03.2016 Запорізьким відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області було припинено ОСОБА_1 нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи № 2303005814 від 14.09.2015.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо невиплати страхових виплат з 14.03.2016 протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції правильно вказав на те, що перелік підстав для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг визначений Законом №1105.
Згідно з частиною першою статті 46 названого Закону страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Раді України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особі які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які міст; неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застраховані стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння с травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, за змістом ч.1 ст.46 Закону №1105 виплата страхових сум може бути припинена в інших випадках, передбачених законодавством (п.6).
За змістом п.2 розділу III Порядку №20 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі звернення особи, яка тимчасово переміщена, з документами, зазначеними у пункті 1 цього розділу, робочий орган виконавчої дирекції Фонду не пізніше десяти робочих днів приймає рішення про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, яке оформлює своєю постановою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати на строк дії довідки про взяття на облік, але не більше строку, на який особа має право на страхові виплати.
Як слідує з даної норми, виплата раніше призначених страхових сум може бути продовжена лише на строк дії довідки про взяття на облік особи, але не більше строку, на який така особа має право на страхові виплати.
Судом першої інстанції встановлено, та не заперечується сторонами, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області ОСОБА_1 постановою від 23.09.2015 №0809/21703/21703/41 були продовжені раніше призначені щомісячні страхові виплати з 01.09.2015 по 13.03.2016. Зазначені виплати були продовжені на підставі заяви ОСОБА_1 від 16.09.2015 та довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасо окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 14.09.2015 №2303005814, яка надана Управлінням праці та соціально захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району. 
Строк дії довідки від 14.09.2015 №2303005814 закінчився 14.03.2016.
Таким чином, встановивши, що дія довідки  про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи закінчилася 14.03.2016, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач правомірно припинив  щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 з цієї дати з огляду на приписи п.6 ч.1 ст.46 Закону №1105 та п.2 розділу III Порядку №20. 
В апеляційній скарзі, не погоджуючись з вказаним висновком суду першої інстанції, позивач вказує на неможливість застосування у спірному випадку положень Порядку №20. Фактично позиція позивача полягає в тому, що припинення виплати страхових сум можливе лише з підстав, визначених Законом №1105 (ст.46), що має вищу юридичну силу. В спірному ж випадку припинення виплат здійснено на підставі Порядку №20, який є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому припинення виплат, як вважає позивач, є неправомірним, оскільки відбулось з підстав, не визначених Законом.
З такою позицією позивача суд апеляційної інстанції не може погодитись, виходячи із наступного. 
Так, як зазначено вище, у частині 1 статті 46 Закону №1105 визначено перелік підстав для припинення, зокрема, страхових виплат. У пунктах 1-5 визначено конкретні випадки, за яких страхові виплати припиняються. В той же час у пункті 6 даної статті визначено, що страхові виплати припиняються - в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, виплата страхових сум може бути припинена й в інших випадках, передбачених законодавством, а ніж ті, що визначені у пунктах 1-5 частини 1 статті 46 Закону №1105.
При цьому, слід зауважити, що термін «законодавство» охоплює не лише Закони України, як вважає позивач, а й інші нормативно-правові акти.
За змістом ч. 1  ст. 2 Закону № 1105  законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування,  Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.
Як передбачено ч.6 ст.6 даного Закону рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою. 
Порядок  надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України №20 від 11.12.2014.
Даний Порядок затверджено відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 №531 та його дія поширюється на фізичних осіб, зокрема, які мають право на страхові виплати відповідно до Закону №1105.  
Отже, Порядок №20 є тим нормативно-правовим актом, який визначає інші випадки припинення страхових виплат, визначені в п.6 ч.1 ст.46 Закону 1105.
Суд апеляційною інстанції не заперечує право позивача на отримання соціальних виплат у зв`язку з професійним захворюванням, яке, як обгрунтовано відзначив позивач, гарантоване Конституцією України як складова права на соціальний захист. У той же час зауважує, що таке право має реалізовуватися з додержанням норм законодавства про соціальне страхування. Як правильно встановив суд першої інстанції, що не спростував позивач, останній в період з 14.03.2016 по теперішній час не скористався своїм правом, а саме: не звернувся до уповноваженого органу за видачею довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та в подальшому до робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України із заявою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати.
Отже, з огляду на встановлений факт закінчення дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність звернення позивача за новою довідкою, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для виплати страхових виплат позивачу після 14.03.2016.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлений позов задоволенню не підлягає. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                                        
                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року по справі №280/3235/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

           Повний текст постанови складено 21.10.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк