Постанова
іменем України
 
8 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 578/648/16-к 
провадження № 51-6177ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,                                                                                
захисників                                                  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
засудженого                                              ОСОБА_8 , 
та в режимі відеоконференції:             
засудженого                                              ОСОБА_9 ,                                                                                                     
захисника                                                   ОСОБА_10 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , захисника засудженого ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 , захисника засудженого ОСОБА_11 — адвоката ОСОБА_10 , захисника засудженого ОСОБА_9 — адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду 
м. Суми від 29 травня 2020 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 
10 червня 2021 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015200440006545, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 25 жовтня 2011 року за вироком Ковпаківського районного суду 
м. Суми за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146; ч. 5 ст. 186; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289; ч. 1 ст. 309 КК.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 185; ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 187; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263; ч.3 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 289; ч. 3 
ст. 289 КК.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого там само ( АДРЕСА_4 , раніше відповідно до вимог ст. 89 КК не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146; ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 187; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 289; ч. 3 ст. 289 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 травня 2020 року 
ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; ч. 5 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна, крім житла; ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією майна, крім житла; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років; ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців із конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 8 січня 2016 року по 28 травня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_11 засуджено за ч. 3 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 5 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 
9 років із конфіскацією майна, крім житла; за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, крім житла; ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією майна, крім житла; ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 
ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 
ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, крім житла; ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 
8 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців із конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_11 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 8 січня 2016 року по 1 квітня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; ч. 5 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, крім житла; ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, крім житла; ч. 4 ст. 187 до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією майна, крім житла; 
ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, крім житла; ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, а на  підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк  13 років 6 місяців із конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_9   у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 8 січня 2016 року по 28 травня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 50 778,02 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн – моральної шкоди. У задоволенні позову ОСОБА_12 у іншій частині відмовлено.
Позов прокурора Прокуратури Сумської області про стягнення витрат на лікування задоволено повністю. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на користь департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації витрати на лікування ОСОБА_12 у розмірі 3 044,77 грн. 
Вирішено питання щодо речових доказів, судових витрат та арешту у кримінальному провадженні. 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 10 червня 2021 року зазначений вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК змінив та призначив йому за цим Кодексом (в редакції Закону України від 
22 листопада 2018 року № 2617-VIII) покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; ч. 5 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, крім житла; ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, а на  підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців з конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року 
№ 838-VIII) зараховано ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у строк призначеного покарання строк їх попереднього ув`язнення з 29 травня 2020 року по 10 червня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочинів, передбачених 
ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК за таких обставин. 
У ніч на 4 грудня 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за попередньою змовою незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 
11 842,89 грн, який належав ОСОБА_13 , та тривалий час знаходився біля будинку № 9 по вул. СКД у м. Суми, де його залишив власник. 
10 грудня 2015 року близько 03:00 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на невстановленому транспортному засобі марки «Mitsubishi Lancer» їздили по м. Суми в пошуках джерела незаконного збагачення та, помітивши заклад державної лотереї «Лото маркет», розташований на першому поверсі в буд. № 38 на вул. Харківській, вирішили вчинити на ного напад і заволодіти коштами. Згідно узгодженого на місці злочинного плану ОСОБА_9 залишився в автомобілі спостерігати за обстановкою та очікувати на ОСОБА_11 , якого повинен був швидко відвезти з місця нападу після його вчинення, а ОСОБА_11 , одягнувши на голову балаклаву та з метою подолання можливого опору з боку потерпілих, взявши з собою заздалегідь заготовлений вогнепальний пістолет калібру 6,5 мм, виготовлений шляхом переробки сигнального пістолету «Stalker 917-S», який був заряджений бойовими патронами, проник до приміщення закладу державної лотереї «Лото маркет», в якому знаходилась касир ОСОБА_14 . З вимогою видати йому гроші ОСОБА_11 продемонстрував потерпілій наявний пістолет та з метою залякування здійснив один постріл у стіну, погрожуючи у такий спосіб застосувати насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_14 . Сприймаючи погрози ОСОБА_11 як реальні, ОСОБА_14 віддала йому особисті гроші в сумі 700 грн, заволодівши якими ОСОБА_11 вибіг із закладу та разом із ОСОБА_9 , який чекав його в автомобілі, втекли з місця вчинення злочину.
10 грудня 2015 року ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за попередньою змовою незаконно носили та зберігали, без передбаченого законом дозволу, вогнепальну зброю та бойові припаси – нестандартний гладкоствольний короткоствольний вогнепальний пістолет калібру 6,5 мм, виготовленого шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета «Stalker» моделі «917-S» та бойових припасів.
Крім того, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнано винуватими у вчиненні в період з 21 грудня 2015 року по 8 січня 2016 року у складі організованої групи особливо тяжких кримінальних правопорушень на території м. Суми та Сумської області за таких обставин.
У грудні 2015 року ОСОБА_8 , який звільнився з місць позбавлення волі, де відбував покарання за скоєння корисливих злочинів проти власності, з метою вчинення систематичних грабежів та розбійних нападів на території Сумської області створив і очолив організовану групу, до складу якої залучив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .   
Як організатор та керівник злочинної групи, ОСОБА_8 , після досягнення згоди всіма її учасниками на вчинення особливо тяжких злочинів, з метою їх підготовки та дотримання членами групи заходів конспірації для протидії викриттю, розробив та довів співучасникам загальний план вчинення злочинів, відповідно до якого дії кожного учасника організованої групи були направлені на досягнення єдиного злочинного результату та розподілено між ними ролі.
Згідно розробленого плану учасники організованої ОСОБА_8 групи повинні були підшукувати осіб, які володіють готівкою та місця обслуговування населення, де готівкові кошти могли б зберігатися без охорони, зокрема: заклади державної лотереї, магазини, поштові відділення та інші установи. Незаконне заволодіння грошима та майном потерпілих повинно було відбуватись у більш зручний для нападу час та за відсутності випадкових свідків. Під час вчинення злочинів для подолання волі потерпілих та заподіяння їм за необхідності тілесних ушкоджень і уникнення супротиву учасники організованої групи узгодили використовувати вогнепальний пістолет калібру 6,5 мм, виготовлений шляхом переробки сигнального пістолету «Stalker 917-S», яким заволоділи за невстановлених розслідуванням обставин. З метою уникнення викриття учасники групи вживали заходи конспірації, для чого придбали балаклави та маску персонажу фільму жахів Фредді Крюгера. 
Стійкість організованої ОСОБА_8 групи була забезпечена за рахунок її стабільного стійкого складу, централізованого підпорядкування, наявності відомого всім плану злочинної діяльності і чіткого розподілу функцій учасників групи щодо його досягнення.
Згідно єдиного злочинного плану і розподіленим ролям, кожний з учасників організованої групи виконував відведені ОСОБА_8 функції:
ОСОБА_8 як організатор і керівник групи поклав на себе та виконував функції планування злочинів, координацію та керування діями учасників і забезпечення заходів конспірації, контролю за вчиненням злочинів учасниками групи та розмежування ролей кожного із них, розробив та довів до них загальний план злочинної діяльності. З метою полегшення вчинення злочинів він взяв у користування та надав в інтересах організованої групи автомобіль АЗЛК-21412, д.н.з. НОМЕР_2 , а під час вчинення нападів на місці мав керувати діями всіх учасників з метою дотримання ними узгодженого плану, виконував функцію нанесення потерпілим тілесних ушкоджень. Також ОСОБА_8 мав розподіляти отриманий від вчинених злочинів прибуток.
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , згідно відведених їм ролей виконавців, мали реалізовувати функцію безпосереднього заволодіння майном та грошима потерпілих під час нападів, керувати транспортним засобом під час пересування на ньому учасників організованої групи, використовувати наявний у групи пістолет або його демонстрацію потерпілим під час скоєння нападів. ОСОБА_11 , крім цього, під час вчинення окремих нападів заздалегідь оглядав обране для нападу місце, повідомляв учасникам організованої групи наявну обстановку, яка враховувалась під час підготовчих до злочинів дій.
21 грудня 2015 року близько 03:00 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , діючи повторно, у складі організованої групи, вирішили вчинили напад на заклад державної лотереї «Лото маркет» на зупинці громадського транспорту «ТЦ «Берізка» на пр. М. Лушпи у м. Суми. Згідно узгодженого плану ОСОБА_11 першим зайшов до приміщення ігрового закладу, придбав лотерею та розіграв її, оцінюючи при цьому обстановку в залі, місце зберігання грошей, наявність інших відвідувачів, дані про касира. Виконавши обумовлені з іншими учасниками групи підготовчі дії, 
ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_9  необхідну для нападу інформацію, після чого близько 04:00 цього ж дня, з метою незаконного заволодіння грошима, ОСОБА_8 , прикривши обличчя коміром своєї куртки, а ОСОБА_9 , вдягнувши на голову маску персонажу фільму жахів Фредді Крюгера, проникли до приміщення зали «Лото маркет». Згідно розподілених ролей ОСОБА_9 залишився спостерігати за обстановкою біля вхідних дверей закладу, а ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з іншими учасниками організованої групи, швидко підбіг до касира 
ОСОБА_15 і з вимогою видати гроші, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, наніс їй кулаком один удар у скроню, в результаті чого потерпіла зазнала фізичного болю та впала на підлогу. Подолавши таким чином волю потерпілої до супротиву, ОСОБА_8 відшукав на полиці належні ОСОБА_15 гроші в сумі 2000 грн та, діючи узгоджено з іншими учасниками організованої групи, відкрито заволодів ними, після чого спільно з ОСОБА_9 швидко покинув місце нападу. 
У подальшому, продовжуючи організовану злочинну діяльність, ОСОБА_8 , 
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , будучи особами, які раніше вчиняли розбій, спланували здійснити розбійний напад на ОСОБА_12 та її чоловіка – приватного підприємця ОСОБА_16 , який є власником кальянного та чайного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в м. Суми. Під час підготовчих дій учасники організованої групи шляхом спостереження дізнались домашню адресу потерпілих, час їхнього повернення додому після закриття клубу, маршрут пересування та іншу необхідну для нападу інформацію.
Провівши підготовчі дії, 25 грудня 2015 року близько 04:00 учасники організованої групи прибули у двір будинку на АДРЕСА_5 , де проживали потерпілі, 
і згідно розподілених ролей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стали очікувати прибуття потерпілих у під`їзді будинку, а ОСОБА_11 з метою забезпечення раптового нападу переховувався у дворі. Для додержання заходів конспірації ОСОБА_8 та 
ОСОБА_11 попередньо одягли на голови балаклави, ОСОБА_9 маску персонажу фільму жахів Фредді Крюгера, а для подолання опору потерпілих учасники організованої групи узгодили використати наявний у них вогнепальний пістолет калібру 6,5 мм, виготовлений шляхом переробки сигнального пістолету 
«Stalker 917-S», який вирішили надати ОСОБА_11 .
Близько 04:20, коли ОСОБА_16 та ОСОБА_12 на автомобілі «Volkswagen Passat» 1.9 TDI, д.н.з. НОМЕР_3 , заїхали у двір будинку, вийшли з автомобіля та вирушили в бік під`їзду, ОСОБА_11 раптово та швидко вирушив в їх напрямку, направив на них дуло пістолета та голосно повідомив про намір здійснити пограбування, чим висловив погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу.
У цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 швидко вибігли з під`їзду, підбігли до потерпілих і, згідно розподілених ролей та узгодженого плану, раптово напали на них. Під час нападу ОСОБА_8 , застосувавши насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_12 , кулаком наніс їй один сильний удар в обличчя, від чого вона впала і, утримуючи її в лежачому положенні, закрив обличчя долонею своєї руки та, подолавши таким чином волю до супротиву, почав зривати з її рук, шиї та вух ювелірні вироби, в результаті чого заволодів каблучкою вартістю 680,66 грн; каблучкою вартістю 2541,11 грн; ланцюжком вартістю 4537,7 грн; ладанкою вартістю 453,77 грн; булавкою з підковою вартістю 453,77 грн; обручкою вартістю 64,61 грн; двома сережками вартістю 68,8 грн; мобільним телефоном марки 
«iPhone 5s» вартістю 6217,53 грн з сім-картою мобільного оператора МТС з грошима на рахунку в сумі 200 грн.
У цей час ОСОБА_9 , діючи згідно розподілених функцій, раптово напав на ОСОБА_16 , наніс йому удари кулаками в обличчя та по тулубу й поваливши на землю продовжив наносити удари ногами. Подолавши таким чином волю ОСОБА_16 до супротиву, ОСОБА_9 , утримуючи його в лежачому положенні, зірвав з рук та шиї ювелірні вироби із золота, в результаті чого заволодів каблучкою вартістю 1175,26 грн; ланцюжком вартістю 4537,7 грн; розп`яттям у формі хреста з зображенням Ісуса Христа вартістю 1361,31 грн.
Від отриманих тілесних ушкоджень та заподіяного болю потерпілі Краснопьорові втратили свідомість.
Після цього учасники організованої групи, продовжуючи свої злочинні дії, діючи повторно, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, з погрозою застосування такого насильства, за допомогою викрадених у результаті нападу ключів від належного потерпілим автомобіля «Volkswagen Passat» 1.9 TDI, д.н.з. НОМЕР_3 , вимкнули сигналізацію, проникли до його салону, помістили в нього непритомних ОСОБА_16 та ОСОБА_12 і під керуванням ОСОБА_9 розпочали рух на автомобілі територією району «Хіммістечка» в м. Суми, незаконно заволодівши у такий спосіб вказаним транспортним засобом вартістю 204 916,66 грн.
Далі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , діючи у складі організованої групи, з корисливих мотивів, коли потерпілі опритомніли, продовжили їх залякувати, демонструючи при цьому зброю та, діючи проти волі ОСОБА_16 і ОСОБА_12 , почали перевозити їх в напрямку лісового урочища «Баси», позбавляючи можливості залишити автомобіль, викравши їх таким чином та незаконно позбавивши волі. Після зупинки автомобіля  в урочищі «Баси» учасники організованої групи, подолавши волю потерпілих до спротиву, дізнались від них про наявність у квартирі грошей та, продовжуючи незаконно позбавляти волі, з метою заволодіння їх грошима перевезли ОСОБА_16 і ОСОБА_12 
у м. Суми.
Розподіливши злочинні ролі, ОСОБА_11 , продовжуючи погрожувати ОСОБА_17 пістолетом, утримував їх в салоні автомобіля, а ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , незаконно отримавши ключі, проникли до квартири Краснопьорових АДРЕСА_6 , звідки викрали гроші в сумі 1100 доларів США, що за курсом НБУ складало 25 256 грн, 5 турецьких лір, що за курсом НБУ складало 39,3 грн, 1500 грн, а також сережки вартістю 86,39 грн, чоловічій набір вартістю 
130 грн та чоловічу туалетну воду вартістю 135 грн. 
Після цього учасники організованої групи, продовжуючи утримувати ОСОБА_17 , на автомобілі потерпілих знову повезли їх до урочища «Баси». Під час руху ОСОБА_9 , помітивши на руці ОСОБА_12 золотий браслет, діючи узгоджено з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , скориставшись заподіяним до потерпілих насильством, небезпечним для їхнього життя та здоров`я, зірвав з руки потерпілої браслет вартістю 2268,85 грн.
Доїхавши до урочища «Баси», учасники організованої групи наказали потерпілим ОСОБА_17 вийти з автомобіля, а самі разом із незаконно здобутим майном на загальну суму 24 912,46 грн та грошима на загальну суму 26 795,3 грн на викраденому автомобілі поїхали до міського парку ім. І.М. Кожедуба, де залишили його.
Продовжуючи свої злочинні дії, 7 січня 2016 року близько 02:20 ОСОБА_8 , 
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 повторно, у складі організованої групи, згідно заздалегідь розробленого та узгодженого плану з розподілом ролей та функцій, проникли до приміщення ігрового закладу державної лотереї « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у 
АДРЕСА_7 , де із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_18 , заволоділи її майном. Так, ОСОБА_11 , виконуючи відведену йому функцію подолання опору потерпілої, швидко підбіг до неї, наказав повернутися обличчям до стіни та, закривши обличчя потерпілої капюшоном її куртки, став утримувати її в такому положенні, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в цей час обшукали приміщення ігрової зали та відкрито заволоділи сумкою потерпілої ОСОБА_18 , вартістю 167 грн, в якій знаходився гаманець вартістю 44,2 грн з грошима в сумі 1400 грн, а всього майном  на загальну суму 1611,2 грн.
Крім того, ввечері цього ж дня близько 21:30 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та 
ОСОБА_11 , в пошуках об`єкту для нападу, проїжджаючи на автомобілі АЗЛК-21412, д.н.з. НОМЕР_2 , вулицями м. Суми, вирішили вчинити напад на магазин «Лебідь» на вул. Чапаєва 14-А та заволодіти наявними в ньому грошима.
Згідно розробленого на місці злочинного плану учасники організованої групи з метою подолання опору потерпілих вирішили використати наявний у розпорядженні групи вогнепальний пістолет калібру 6,5 мм, виготовлений шляхом переробки сигнального пістолету «Stalker 917-S», який узгодили надати ОСОБА_8 . ОСОБА_9 залишився в автомобілі спостерігати за обстановкою біля магазину та очікувати на інших учасників, щоб швидко вивезти з місця нападу після його вчинення, 
ОСОБА_8 , надягнувши собі на голову футболку білого кольору, якою прикрив обличчя, а ОСОБА_11 , натягнувши на обличчя горловину в`язаного светру та одягнувши на голову в`язану шапку, швидко проникли до приміщення магазину «Лебідь», в якому знаходились продавці ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Далі ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу, демонструючи наявну у нього зброю, висловив словесну погрозу її застосування, чим подолав у потерпілих волю до спротиву та  штовхнув потерпілу ОСОБА_19 , в результаті чого остання впала на підлогу й залишалася в такому положенні до закінчення нападу, виконуючи наказ ОСОБА_8 . Одночасно ОСОБА_11 підійшов до касового апарату та заволодів грошима, які в ньому знаходилися, у сумі 1628 грн, що належали власнику магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 » – 
ФО СПД ОСОБА_21 . Заволодівши грошима, ОСОБА_8 з ОСОБА_11 швидко вибігли з магазину та на зазначеному автомобілі під керуванням ОСОБА_9   покинули місце злочину. 
Вранці 8 січня 2016 року, продовжуючи організовану злочинну діяльність, 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , будучи особами, які раніше вчиняли розбій, 
у пошуках джерела незаконного збагачення, на автомобілі АЗЛК-21412, 
д.н.з. НОМЕР_2 , виїхали до с. Бобрик Краснопільського району Сумської області та з метою заволодіння грошима спланували вчинити напад на відділення поштового зв`язку ЦОС № 2 Сумської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на 
вул. Сумській, 4. Для подолання опору потерпілих учасниками організованої групи було узгоджено використати наявний у розпорядженні групи вогнепальний пістолет калібру 6,5 мм, виготовлений шляхом переробки сигнального пістолету 
«Stalker 917-S», та надати його для використання ОСОБА_11 .
Близько 10:30 цього ж дня учасники організованої групи залишили автомобіль при в`їзді в село, дійшли до приміщення поштового відділення та, натягнувши на обличчя горловини своїх в`язаних светрів, а на голови одягнувши в`язані шапки, швидко проникли до приміщення поштового відділення, в якому знаходилась начальник відділення ОСОБА_22 . Діючи згідно відведених йому функцій, ОСОБА_11 узгоджено з іншими учасниками організованої групи, вимагаючи гроші, направив на потерпілу наявний у нього вогнепальний пістолет, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, чим подолав її волю до спротиву. У цей час ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , діючи згідно відведених їм функцій, обшукали приміщення поштового відділення, однак грошей чи іншого коштовного майна не знайшли. 
Після цього учасники організованої групи на автомобілі АЗЛК-21412,
д.н.з. НОМЕР_2 , намагались втекти з місця злочину, однак були затримані працівниками поліції, які прибули за викликом потерпілої ОСОБА_22 .
Крім того, 8 січня 2016 року близько 11:00 біля домогосподарства 
АДРЕСА_8 під час затримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , безпосередньо після вчинення ними розбійного нападу на вказане відділення поштового зв`язку, працівниками поліції під час проведення огляду автомобіля АЗЛК-21412, д.н.з. НОМЕР_2 , поруч з ним було вилучено пістолет з магазином, в якому знаходилось два патрони. Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , діючи у складі організованої групи, в період з 25 грудня 2015 року по 8 січня 2016 року незаконно носили та зберігали, без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю та бойові припаси – нестандартний гладкоствольний короткоствольний вогнепальний пістолет калібру 6,5 мм, виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета «Stalker» моделі «917-S» та бойові припаси – два «посилених» патрони «Сова П» калібру 9 мм Р.А., виготовлені кустарним способом.
Також 7 січня 2016 року близько 18:00 ОСОБА_11 за попередньою змовою з невстановленою особою на автомобільній стоянці біля ТЦ «Лавина» на 
просп. М. Лушпи 4/1 у м. Суми з автомобіля «Kia Rio» 1.4, д.н.з. НОМЕР_4 , викрав пакет з алкогольними напоями, спричинивши потерпілій ОСОБА_23 матеріальну шкоду на загальну суму 1124 грн. 
Окрім того, ОСОБА_8 за місцем проживання в кв. 
АДРЕСА_9 незаконно зберігав наркотичний засіб – канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 13,23 г для особистого вживання без мети збуту, який 
9 січня 2016 року під час проведення обшуку за місцем його проживання було   виявлено та вилучено працівниками поліції.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постановлені щодо нього вирок та ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Суть доводів засудженого зводиться до тверджень про те, що судові рішення у справі є необґрунтованими і немотивованими, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають сталій судовій практиці, яка викладена в рішеннях Верховного Суду. Вказує на те, що суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 49 КК, та безпідставно не звільнив його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК у зв`язку з закінченням строків давності, що вплинуло на остаточне призначення покарання за ч. 1 ст. 70 КК. Зазначає, що судом не наведено обов`язкових характерних ознак організованої групи, не доведено що саме він є її організатором і злочини вчинено у складі цієї групи, не визначено роль її учасників, не підтверджено факти готування до злочинів. Крім того, вважає хибними висновки суду про те, що зброю обвинувачені підшукали у складі організованої групи, оскільки частина злочинів вчинена із застосуванням пістолета, а частина без. Обґрунтовуючи свої доводи, зазначає, що за епізодом розбійного нападу 7 січня 2016 року на магазин «Лебідь» участь ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину не доведена, а за епізодами вчинення злочинів щодо потерпілих ОСОБА_17 , останні пояснювали, що діями учасників керував 
ОСОБА_9 . 
Вважає, що за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК його засуджено необґрунтовано і у матеріалах справи відсутні докази придбання, використання, носіння чи зберігання ним зброї. Крім того, потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 пояснювали, що зброєю користувався ОСОБА_11 .
Також засуджений ОСОБА_8 зазначає про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що участь захисника у цьому кримінальному провадженні була обов`язковою, але слідчі дії, зокрема, впізнання було проведено без участі захисника. З цих підстав засуджений вважає протоколи впізнання від 8 січня 
2016 року за участю потерпілої ОСОБА_22 та 11 січня 2016 року за участю потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також 
від 9 січня 2016 року за участю свідка ОСОБА_24 та від 8 січня 2016 року за участю свідка ОСОБА_25 недопустимими доказами. 
Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотань та захисника про допит свідків і понятих у справі. 
Оскільки апеляційний суд залишив усе це поза увагою, засуджений ОСОБА_8 вважає  ухвалу також незаконною.  
Захисник засудженого ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати постановлені вирок та ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на допущені судами істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Захисник вважає, що, враховуючи усталену судову практику  Верховного Суду, вирок суду першої інстанції є незаконним, судом допущено формальний підхід до розгляду справи, без допиту свідків та потерпілих. Зокрема, звертає увагу на те, що 
ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні злочинів за 11 епізодами, але з 27 свідків та 11 потерпілих, про допит яких було заявлено стороною обвинувачення, згідно вироку, допитано та досліджено показання лише 6 свідків та 7 потерпілих. Сторона захисту та обвинувачені неодноразово заявляли клопотання про допит потерпілих та  свідків, які були понятими при проведенні слідчих дій, а саме впізнання, слідчих експериментів, огляду місця події, оскільки їх показання є необхідними для правильного вирішення справи, однак зазначені клопотання безпідставно залишені судом без задоволення. 
Стверджує, що судом не доведено вчинення ОСОБА_8 злочинів у складі організованої групи і у вироку не зазначено обов`язкових характерних ознак організованої групи, не визначено організатора, роль учасників, не встановлено факт готування до вчинення злочинів та придбання знарядь для їх вчинення. Також судом залишено поза увагою, що ряд злочинів, в яких обвинувачувалися 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 було вчинено у різному складі, який постійно змінювався. Звертає увагу на те, що за епізодом розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_17 , останні  повідомили, що групою керував ОСОБА_9 , а за епізодом вчинення розбійного нападу 7 січня 2016 року на магазин «Лебідь» участь ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину не доведена.
На думку захисника, у справі відсутні докази, які б підтверджували винуватість 
ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК, а висновки суду про те, що саме в складі організованої групи обвинувачені підшукали зброю, 
є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 використовували її раніше під час вчинення злочину 10 грудня 2015 року. Суд не звернув уваги на те, що частина злочинів вчинялася з застосуванням пістолета, а частина без. 
Крім того, вважає, що суд неправильно кваліфікував дії засуджених за ч. 3 
ст. 289 КК, оскільки факту застосування до потерпілих ОСОБА_17 насильства під час вчинення цього злочину не встановлено, насильство було застосоване до потерпілих під час вчинення на них розбійного нападу.
Обґрунтовуючи свої доводи про порушення права на захист ОСОБА_8 , захисник зазначає, що ОСОБА_8   не було забезпечено захисником під час затримання та складання відповідного протоколу, про що свідчить відсутність у ньому підпису захисника.
Захисник вказує, що судом, всупереч усталеній судовій практиці Верховного Суду, в основу вироку покладено недопустимі докази, зокрема протоколи впізнання 
від 11 січня 2016 року за участю потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , від 8 січня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_25 , які отримані з істотними порушеннями органом досудового слідства норм процесуального закону, а саме права на захист ОСОБА_8 , так як участь захисника при проведенні цих слідчих дій була обов`язковою. Крім того, було порушено процедуру проведення впізнання.
Зауважує, що суд безпідставно не визнав недопустимими доказами речові докази, які в порушення вимог кримінального процесуального закону було вилучено під час проведення слідчого експеременту, та медичну документацію Краснопьорових, оскільки відсутні докази здобуття цієї документації, а використання первинного недопустимого доказу тягне за собою визнання недопустими і висновку судово- медичної експертизи від 21 січня 2016 року № 95 та № 96 за доктриною плодів отруйного дерева.
Також захисник звертає увагу на те, що суд незаконно допустив до участі у справі прокурора, який не мав повноважень, оскільки постанови про зміну групи прокурорів не є оригіналами документів, а копіями, які не завірені належним чином.
Зазначає, що сторонами було заявлено відводи головуючому у справі через неодноразові порушення прав обвинувачених, в тому числі через продовження розгляду справи, незважаючи на хворобливий стан обвинувачених та необхідності надавати їм медичну допомогу, а також через відмову досліджувати докази сторони захисту та нав`язування захисників від центру безоплатної правової допомоги, коли були відсутні захисники за договором про надання правової допомоги, які безпідставно залишені без задоволення.
Захисник зазначає, що допущені судом першої інстанції порушення не були усунуті апеляційним судом, який повторно не дослідив усіх обставин справи, формально провів апеляційний розгляд, постановивши ухвалу, яка не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволені клопотання про дослідження аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції від 10 квітня, 4 жовтня, 16 грудня 2019 року та 27 січня 2020 року, якість яких є такою, що неможливо встановити суть та зміст показань потерпілої ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , і без їх прослуховування зробив висновки, що аудіозаписи є чіткими та передбачають можливість прослуховування.
Також цей суд без дослідження аудіозапису судового засідання та безпосереднього допиту свідка ОСОБА_30 , показання якого не зазначені у вироку і суд не давав їм оцінки, необґрунтовано послався на них у своїй ухвалі.
Вважає, що судові інстанції не звернули уваги  на те, що передбачені ст. 49 КК строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК сплинули, що, у свою чергу, призвело до неправильного призначення йому остаточної міри покарання за ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК.
У касаційних скаргах, по суті аналогічних за змістом, засуджений ОСОБА_9 та його захисник – адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просять скасувати постановлені вирок і ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, посилаються на те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів у складі організованої групи є незаконними та необґрунтованими. Суд зазначив формальні ознаки організованої групи та не вказав жодної обставини, яка б характеризувала будь-кого з обвинувачених як її організатора, а з огляду на те, що злочин, передбачений 
ч. 5 ст. 186 КК, було вчинено 21 грудня 2015 року, тобто через два тижні після звільнення ОСОБА_8 з місць позбавлення волі, він не міг за такий короткий термін створити організовану групу. У тому числі прикладом цього, на думку скаржників, є те, що злочини, передбачені  ч. 2 ст. 289 КК та ч. 3 ст. 187 КК, за епізодами від 4 та 10 грудня 2015 року, у вчиненні яких визнано винними ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , було скоєно без ОСОБА_8 , а крім того, ОСОБА_11 самостійно 
7 січня 2016 року вчинив  злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК. Також зазначають про необґрунтованість засудження ОСОБА_9 за епізодом розбійного нападу на «Лото маркет» 10 грудня 2015 року та помилкову подальшу кваліфікацію його дій як вчинення розбійного нападу за ознакою повторності, а також недоведеність його участі у вчиненні розбійного нападу 7 січня 2016 року на магазин « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Вказують, що у справі відсутні докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК, що підтверджується показаннями потерпілих про те, що зброєю користувався 
ОСОБА_11 . Зауважують, що судом допущено формальний підхід до розгляду справи, без допиту всіх потерпілих та свідків, що суперечить усталеній судовій практиці Верховного Суду. Вважають, що судом зроблено неправильний висновок стосовно позиції обвинувачених не давати покази, що є грубим порушенням права на захист. Звертають увагу на те, що заявлені відводи складу суду через неодноразові порушення прав обвинувачених та відмову у досліджені доказів сторони захисту безпідставно не були задоволені під час судового розгляду в суді.
Скаржники вважають  ухвалу суду апеляційної інстанції незаконною і такою, що не відповідає вимогам КПК. 
Також стверджують про те, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги процесуального закону, оскільки цей суд без дослідження доказів дав їм оцінку, зокрема оцінку показанням свідків, показання яких зафіксовано на аудіодиски судових засідань, які непридатні для прослуховування.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, які передбачали обов`язкову участь захисника, однак він самостійно оскаржив вирок в апеляційному порядку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, оскільки захисник, який здійснював захист ОСОБА_9 , скаргу не подавав, а сам засуджений через відсутність належних правових знань не зміг оскаржити вирок суду з інших підстав.
Захисник – адвокат ОСОБА_10 у касаційній скарзі просить скасувати постановлені щодо засудженого ОСОБА_11 судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Зазначає, що справу розглянуто формально, суд безпідставно відмовив стороні захисту в задоволенні клопотання про допит потерпілих та свідків. Крім того, суди не звернули уваги на те, що органом досудового розслідування було порушено порядок проведення слідчих дій, а саме пред`явлення особи для впізнання, про що зазначала сторона захисту в зауваженнях в протоколі цієї слідчої дії, а також під час судового розгляду та в апеляційній скарзі, натомість суд першої інстанції визнав ці протоколи допустимими доказами, а апеляційний суд з такими висновками погодився. Також зазначає про невідповідність призначеного ОСОБА_11 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, співпрацював зі слідством, працював, позитивно характеризується. З урахуваннях цього захисник вважає, що у разі доведення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, йому необхідно призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 та його захисник – адвокат ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_9 та його захисник — адвокат 
ОСОБА_7 , захисник засудженого ОСОБА_11 — адвокат ОСОБА_10 підтримали подані касаційні скарги, просили їх задовольнити, скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. 
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційних скарг і просив залишити судові рішення стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 без зміни. 
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та   ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинів зроблено з дотриманням 
ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , 
ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 про обставини вчинення злочинів щодо них; показань свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ; даних протоколів огляду місця події від 4 грудня 2015 року з фототаблицею, огляду місця події від 
23 грудня 2015 року з фототаблицею та від 8 січня 2016 року; слідчих експериментів від 14 січня 2016 року за участю ОСОБА_11 , від 15 січня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_14 , від 15 січня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_15 , від 27 квітня 2016 року за участю потерпілих ОСОБА_12 та 
ОСОБА_16 , під час яких вони вказали на місце, конкретні обставини нападу на них, місця куди нападники їх вивозили та залишили; від 12 січня 2016 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , під час якого вони повідомили обставини вчинення разом із ОСОБА_8 із застосуванням пістолета злочинів щодо потерпілих ОСОБА_36 , від 15 січня 2016 року за участю потерпілої 
ОСОБА_18 , від 12 січня 2016 року та 14 січня 2016 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про обставини вчинення нападу на касира «Лото маркет» на 
вул. 1-а Набережна ріки Стрілки у м. Суми ОСОБА_18 і те, що напад вони вчинили разом із ОСОБА_8 ,  від 27 квітня 2016 року за участю потерпілих ОСОБА_37 та  ОСОБА_20 , від 12 січня 2016 року за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , за змістом якого вбачається, що напад на магазин «Лебідь» на 
вул. Володимирській у м. Суми вони вчинили разом із ОСОБА_38 із застосуванням пістолета; протоколами пред`явлення особи для впізнання 
від 18 січня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_14 , з яких вбачається, що вона впізнала ОСОБА_11 як нападника, від 11 січня 2016 року за участю 
ОСОБА_12 , у ході якого вона впізнала як нападників ОСОБА_8 , 
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , від 18 січня 2016 року за участю потерпілої 
ОСОБА_18 , під час якого вона впізнала ОСОБА_11 , від 11 січня 
2016 року за участю потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , під час якого вони  впізнали ОСОБА_11 як особу, яка вчинила напад та забрала кошти із каси, та ОСОБА_8 як особу, яка погрожувала пістолетом, від 8 та 9 січня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_22 , яка під час проведення слідчої дії впізнала 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 як нападників, які зайшли у приміщення пошти та погрожуючи пістолетом намагалися забрати кошти, від 8 та 9 січня 2016 року за участю свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 ; протоколом огляду речей 
від 27 травня 2016 року; даними висновків судової медичної експертизи від 21 січня 2016 року № 94 та № 95, якими визначено ступінь тяжкості спричинених ОСОБА_16 і ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, судово-балістичної експертизи від 13 травня 2016 року № 2074/2075, висновком експерта від 
18 березня 2016 року № 51, яким визначено вартість викраденого у ОСОБА_13 транспортного засобу ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 , та інших доказів, зміст яких докладно відображено у вироку.
Наведена сукупність доказів та їх зміст підтверджують, що під час судового провадження встановлено та оцінено всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, як того вимагають положення статей 91, 94 КПК. Жодних сумнівів щодо об`єктивності оцінки доказів, покладених в основу вироку, та дотримання судом першої інстанції вимог статті 94 КПК колегія суддів не вбачає.
Доводи, наведені у скаргах засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників – адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про недоведеність винуватості 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів у складі організованої групи, в якій саме ОСОБА_8 є її організатором, та необґрунтованість їх засудження за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК, позбавлені підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні та вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення цих злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на здійснення цього плану, відомого всім учасникам групи.
Визначальною рисою організованої групи є стійкість такого об`єднання. Групу можна визнати стійкою лише за умови, якщо вона є стабільною та згуртованою. Згуртованість групи проявляється у наявності постійних міцних внутрішніх зв`язків між учасниками групи, їх правил поведінки, організатора, чіткого визначення ролі кожного учасника, високого рівня узгодженості дій учасників, єдиного плану, в якому передбачено розподіл функцій учасників групи і який доведено до їх відома. Стабільність групи виявляється у системності та детальній організації функціонування групи, здатності до заміни учасників, прикритті своєї діяльності, як своїми силами, так і за допомогою сторонніх осіб, наявності для функціонування групи фінансових та інших матеріальних засобів.
Враховуючи кількість вчинених злочинних дій та  підтримання стабільних відносин у зв`язку з підготовкою та вчиненням злочинів, встановлені у справі обставини щодо домовленостей між засудженими про вчинення злочинів та узгодженість, аналогічність і послідовність їх дій, використання автомобіля та вогнепальної зброї при вчиненні злочинів, вжиття заходів конспірації, вчинення злочинів у нічний час, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у цьому випадку вчинення злочинів ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які діяли як стійка організована група, за цією ознакою кваліфіковані правильно.
Також позбавлені підстав доводи, наведені у скаргах про те, що ОСОБА_8 не був організатором злочинної групи.
Так, організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу.
Утворення (створення) організованої групи слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для зайняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації до злочину і включають підшукування співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складання плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи є утворення стійкого об`єднання осіб для зайняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних зв`язків.
Належить ураховувати, що співучасть у злочині не є тотожним поняттям співучасті в злочинній діяльності, оскільки співучасть у злочині полягає у взаємодії співучасників, спрямованій лише на забезпечення злочинного результату, співучасть же у злочинній діяльності передбачає забезпечення не тільки злочинного результату, але й збереження самого об`єднання на майбутнє (як цілісного суб`єкта злочинної діяльності).
Фактичну основу кваліфікації дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 склали дані про те, що ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, з метою вчинення систематичних грабежів та розбійних нападів на території м. Суми та Сумської області зорганізував у стійке об`єднання ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які поділяли його наміри (задуми), а роль керівника організованої групи ОСОБА_8 залишив за собою. При цьому ОСОБА_8 планував і організовував скоєння злочинів, детально розподілив між учасниками групи функції, яких вони відповідно до плану дотримувалися під час вчинення злочинів і які у взаємозв`язку були направлені на виконання об`єктивної сторони цих злочинів, координував їх дії.
Отже, підстав сумніватися у тому, що ОСОБА_8 діяв саме як організатор злочинної групи, не вбачається.
При цьому слід зауважити, що при кваліфікації злочину, вчиненого організованою групою, на перше місце виходить не індивідуальна роль кожного учасника у посяганні, характер виконуваних ним дій, а сама участь у групі особи, яка вчиняє злочин. Тому кожний учасник організованої групи несе відповідальність за всі злочини, вчинені такою групою, а відтак кожному її учаснику за будь-якої форми його участі інкримінується спільний злочинний результат, якого група досягла.
Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК та ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК є правильною.
Стосовно доводів, наведених у касаційній скарзі захисника засудженого 
ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію дій засуджених за ч. 3 ст. 289 КК, оскільки факту застосування до потерпілих ОСОБА_17 насильства під час вчинення цього злочину не встановлено, насильство було застосоване до потерпілих під час вчинення на них розбійного нападу, слід зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що з метою заволодіння майном ОСОБА_17 учасниками організованої групи до потерпілих було застосоване насильство, небезпечне для їх життя та здоров`я,  у тому числі і під час заволодіння транспортним засобом.
Твердження у касаційних скаргах про недоведеність участі ОСОБА_9 у вчиненні злочину 7 січня 2016 року на магазин «Лебідь» є безпідставними, ретельно перевірені судом і спростовуються дослідженими судом доказами. Зокрема, згідно даних, що містяться у протоколах слідчих експериментів від 12 січня 
2016 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , засуджені пояснювали обставини вчинення цього злочину, а сам ОСОБА_9 зазначав, що разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_11 приїхали в магазин, щоб вчинити напад, він залишився в автомобілі чекати, а ОСОБА_8 та ОСОБА_11 із застосуванням пістолета вчинили напад. 
Є обґрунтованим і висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених  ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК, вчинених за попередньою змовою з ОСОБА_11 , а доводи касаційних скарг засудженого та його захисника в цій частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані, що містяться у протоколах слідчих дій та в експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку.
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. 
Таким чином, суд правильно встановив обставини кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, не суперечить диспозиціям норм кримінального закону, якими встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_8 дії, передбачені ч. 3 ст. 146; ч. 5 ст. 186; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289; ч. 1 ст. 309 КК, ОСОБА_11 , передбачені ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 185; ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 187; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК, ОСОБА_9 , передбачені ч. 3 ст. 146; ч. 3 
ст. 187; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 289; ч. 3 ст. 289 КК.
Доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника – адвоката ОСОБА_6 про порушення органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону та права на захист при збиранні доказів під час досудового розслідування є неприйнятними і спростовуються матеріалами справи. 
Під час судового розгляду суд дав належну оцінку кожному з досліджених доказів та їх сукупності у взаємозв`язку, а також перевірив і детально проаналізував всі доводи сторони захисту. Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б в контексті вимог статей 85, 86, 87 КПК свідчили про необхідність визнання протоколів впізнання, речових доказів, вилучених під час проведення слідчого експеременту, медичної документації Краснопьорових та висновку судово- медичної експертизи від 21 січня 2016 року № 95 та № 96 недопустимими або неналежними доказами, не встановлено. 
Слід зауважити, що суди попередніх інстанцій ретельно перевірили протоколи пред`явлення осіб для впізнання і істотних порушень вимог статей 223, 228, 231 КПК не встановили. Зміст протоколів свідчить про те, що впізнання було проведено у присутності понятих та інших учасників, яким роз`яснювались їх права та обов`язки, а потерпілих і свідків було попереджено про кримінальну відповідальність. Крім того, ст. 228 КПК не передбачає обов`язкової участі захисника при проведенні впізнання у зв`язку з чим доводи скарг в цій частині є безпідставними.  
Підстав для сумніву у допустимості наведених у вироку доказів судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, не наведено таких і в касаційних скаргах засуджених та захисників. 
Також є необґрунтованими посилання захисника ОСОБА_6 на порушення права ОСОБА_8 на захист під час затримання. Відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу затримання ОСОБА_8 , під час цієї слідчої дії йому були роз`яснені його права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК, у тому числі і право на отримання за першою вимогою захисника. Вказаний протокол засуджений відмовився підписувати, клопотань про надання йому захисника не заявляв. При цьому слідчим було виконано вимоги ст. 52 КПК і одразу після затримання 
ОСОБА_8   вжиті заходи для залучення йому захисника. 
Є безпідставними і доводи захисника ОСОБА_6 про те, що суд незаконно допустив до участі у справі прокурора, який не мав повноважень, оскільки постанови про зміну групи прокурорів не є оригіналами документів, а копіями, які не були завірені належним чином.
Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що долучення до матеріалів кримінального провадження прокурором не оригіналу, а копії постанови про зміну групи прокурорів, яка не була належним чином завірена, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону і зазначена обставина не є підставою для скасування судового рішення.
Стосовно доводів у скаргах про те, що заявлені відводи складу суду через неодноразові порушення прав обвинувачених, відмову у досліджені доказів сторони захисту та про допит свідків і понятих у справі безпідставно не були задоволені під час судового розгляду, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Крім того, процесуальні порушення скаржники убачають у тому, що судом не здійснено виклику та допиту всіх потерпілих та свідків, відмову досліджувати докази сторони захисту та безпідставному залишені без задоволення заявлених сторонами відводів головуючому у справі через неодноразові порушення прав обвинувачених.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила обґрунтованості таких тверджень.
Суд першої інстанції, всупереч доводам у скаргах засуджених та їх захисників, забезпечили сторонам усі можливості для реалізації їх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження видно, що у судовому засіданні 27 квітня 2020 року, прокурор, діючи в межах своїх повноважень, відмовився від допиту ряду свідків сторони обвинувачення. Сторона захисту не скористалася своїм правом на подання доказів суду та не забезпечила явку тих свідків, яких вважала за необхідне допитати.
Разом з цим скаржники не вказали у своїх доводах, які саме обставини будуть повідомлені свідками, що виключали б доведеність винуватості ОСОБА_8 , 
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
Крім того, колегія суддів визнає голослівними доводи засуджених та сторони захисту щодо того, що головуючий суддя у кримінальному провадженні продовжував розгляд справи, незважаючи на хворобливий стан обвинувачених та необхідності надавати їм медичну допомогу, а також нав`язування захисників від центру безоплатної правової допомоги, коли були відсутні захисники за договором про надання правової допомоги, оскільки таких даних у матеріалах немає. За відсутності жодних об`єктивних даних колегія суддів не може їх визнавати обґрунтованими. 
Призначене  ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 покарання узгоджується з вимогами статей 50, 65 КК.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про те, що призначене ОСОБА_11 покарання є несправедливим унаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх непереконливими.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи   ОСОБА_11 покарання за ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 185; ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 187; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК, суд врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винного, в тому числі й ті, на які посилається захисник у скарзі, та не знайшов підстав для застосування положень ст. 69 КК. 
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи в апеляційних скаргах засуджених та сторони захисту, визнав висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень обґрунтованим, а правову кваліфікацію їх дій правильною. На усі доводи в апеляціях суд надав вмотивовані відповіді. 
Усупереч доводам засуджених та сторони захисту, здійснюючи кримінальне провадження, місцевий та апеляційний суди не порушили загальних засад, закріплених у ст. 7 КПК, а з огляду на положення ст. 404 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції не був зобов`язаний повторно досліджувати всі зібрані у справі докази.
Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій. 
Ухвала апеляційного суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК.
Не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження і доводи у скарзі захисника ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 про те, що суд апеляційної інстанції без дослідження аудіозапису судового засідання та безпосереднього допиту свідка ОСОБА_30 , показання якого не зазначені у вироку і суд не давав їм оцінки, необґрунтовано послався на них у своїй ухвалі.
З матеріалів кримінального провадження та аудіозапису судового засідання вбачається, що цей свідок був допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції 24 вересня 2019 року, його показання зафіксовано на диску судового засідання і суд дав їм оцінку у вироку. 
Є безпідставними і доводи захисника про те, що якість аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції від 10 квітня, 4 жовтня, 16 грудня 2019 року та 27 січня 
2020 року є такою, що неможливо встановити суть та зміст показань потерпілої ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 . 
На долучених до матеріалів кримінального провадження дисках, аудіозаписи судових засідань є чіткими та передбачають можливість їх прослуховування.
Разом з тим є обґрунтованими доводи, наведені у касаційних скаргах  засудженого ОСОБА_8 та його захисника – адвоката ОСОБА_6 , про необхідність звільнення ОСОБА_8 на підставі ст. 49 КК від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК у зв`язку з закінченням строків давності.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 травня 2020 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, ОСОБА_8 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК, у тому числі за ч. 1 ст. 309 КК до 1 року обмеження волі. 
На час перегляду вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку  положення статей 12 і 49 КК зазнали змін та діяли в редакції Закону від 
22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі – Закон № 2617-VIII). 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Так, відповідно до ст. 12 КК у редакції Закону № 2617-VIII кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу, злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК у редакції Закону № 2617-VIII передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3 роки – у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років, 
та 5 років – у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого 
у п. 2 цієї частини.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 , згідно з нормами ст. 12 цього Кодексу у редакції Закону № 2617-VIII є кримінальним проступком, за його вчинення визначено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до
2 років, або арешт на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 5 років.
На час апеляційного розгляду кримінального провадження, а саме 10 червня 
2021 року, закінчилися встановлені ст. 49 КК строки притягнення   ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вищевказане кримінальне правопорушення.
Однак, беручи до уваги те, що ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення в цьому кримінальному провадженні не заявляли клопотань про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції не мав процесуального приводу для вирішення цього питання.
Разом з тим, за таких обставин апеляційний суд повинен був ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_8 не від кримінальної відповідальності, а від призначеного покарання за правилами ч. 5 ст. 74  КК, однак цього не зробив.
Тому колегія суддів вважає змінити судові рішення стосовно ОСОБА_8 та звільнити його від покарання за ч. 1 ст. 309 КК, однак з урахуванням застосованих правил при визначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та кількості їх епізодів, це не призводить до зміни ОСОБА_8 розміру остаточно призначеного покарання.
Істотних порушень норм права, які би могли бути безумовними підставами для скасування судових рішень, з наведених у скаргах мотивів, під час розгляду справи в суді касаційної інстанції не встановлено. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , захисника засудженого ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково, касаційні скарги засудженого ОСОБА_9 , захисника засудженого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_7 , захисника засудженого ОСОБА_11 – адвоката ОСОБА_10 – залишити без задоволення.
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 травня 2020 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 змінити: на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за  ч. 1 ст. 309 КК, у решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.      
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                    ОСОБА_3