ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа №808/2314/17
адміністративне провадження № К/9901/26158/18, №9901/26162/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі – Суд):
судді-доповідача – Радишевської О.Р.,
суддів – Кашпур О.В., Уханенка С.А.
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №808/2314/17
за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним пункту наказу і зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційними скаргами  ОСОБА_1 і адвоката ОСОБА_1 – Яркіної Тетяни Сергіївни на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, ухвалену в складі: головуючого судді Лазаренка М.С., і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року, ухвалену в складі: головуючого судді Чепурнова Д.В., суддів Мельника   В.В., Сафронової С.В.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.           ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1, Запорізький ОВК), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач-2, Комунарський РВК) з вимогами, з урахуванням уточнень:
1.1.          визнати протиправним підпункт 5 абзацу 5 пункту 1 наказу військового комісара Комунарського РВК міста Запоріжжя від 10.04.2017 №60 (по стройовій частині) у частині неврахування періоду військової служби з 05.08.1983 по 10.09.1996 (13-ти повних років служби) при призначенні виплати позивачу грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас відповідно до параграфу 38 пункт 38.1 наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
1.2.          зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», параграфу 38 пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби, за відрахуванням раніше виплаченої суми – 44646,88 грн. 
2.          На обґрунтування вимог позивач указує на наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги за весь час проходження ним військової служби. Позивач наполягає на тому, що відповідачі протиправно виплатили йому таку без урахування проходження ним служби в лавах Радянської Армії та Збройних Сил Російської Федерації. Позивач зазначає, що, якщо військовослужбовець був, при попередньому звільненні, звільнений зі Збройних сил Російської Федерації, то на нього в той час не могла поширюватись дія законодавства України, якою передбачено виплату одноразової грошової допомоги, а тому й права на її отримання такий військовослужбовець при попередньому звільненні не набув.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3.           ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .
4.          Позивач проходив військову службу в лавах Радянської Армії та Збройних Силах Російської Федерації у період з 05.08.1983 по 10.09.1996 (13 повних років) та у Збройних Силах України у період з 09.03.2015 по 10.04.2017 (2 повні роки).
5.          Наказом військового комісара Комунарського РВК від 10.04.2017 №60 вирішено майора ОСОБА_1 , начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Комунарського РВК, звільненого з військової служби у запас за пунктом «ж» (які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбаченим абзацом другим частиною третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особову складу) від 06.02.2017 №17, уважати таким, що справи та посаду здав. З 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 виключити зі списків особового складу військового комісаріату, всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Комунарського РВК. Виплатити майору ОСОБА_1 , зокрема, грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас відповідно до параграфу 38 пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме: за 2 повних роки служби з 09.03.2015 по 10.04.2017. Вислуга років на військовій службі складає: у календарному обчисленні – 15 років 02 місяця 7 діб; у пільговому обчисленні – 15 років 02 місяця 7 діб.
6.          Позивач, не погодившись з указаним наказом в частині виплати грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас відповідно до параграфу 38 пункту 38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 2 повних роки служби з 09.03.2015 по 10.04.2017, звернувся з цим позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
7.          Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 26 жовтня 2017 року, яку залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року, відмовив у задоволенні адміністративного позову.
8.          Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходили із того, що під час призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, на підставі пункту 38.1 параграфу 38 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, відповідачі діяли обґрунтовано, в порядку та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а також з урахуванням всіх обставин, що мають значення під час прийняття рішення.
9.          Суди попередніх інстанцій зазначили, що підставою для виплати грошової допомоги за попередні періоди служби, при повторному звільненні, відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є те, що особа при попередньому звільненні не набула права на отримання такої грошової допомоги при звільненні.
10.          Під «не набуттям права на отримання одноразової грошової допомоги» слід розуміти обставини, коли дія нормативно-правового акту розповсюджується на військовослужбовця, проте виплата не здійснюється у зв`язку з невиконанням всіх умов необхідних для одержання такої виплати, зокрема наявність у військовослужбовця вислуги років менше 10 років, звільнення з військової служби з інших підстав ніж за тих яких здійснюється виплата тощо.
11.          Водночас ОСОБА_1 наказом від 12.08.1996 №0239 було звільнено 09.09.1996 за невиконання умов контракту з лав Збройних Сил Російської Федерації. На нього не поширювалась дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги. 
12. Також суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.   
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
13.          20 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року.
14.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Желтобрюх І.Л., суддям Білоусу О.В., Шарапі В.М.
15.          У касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
16.          Скаржник указує, що обставини проходження ним військової служби та звільнення зі служби свідчать про наявність всіх необхідних умов для одержання одноразової грошової допомоги при звільненні за весь період військової служби.
17.          Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року.
18.          Також 20.02.2018 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката ОСОБА_1 – Яркіної Тетяни Сергіївни (далі – ОСОБА_2 ) на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року.
19.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Желтобрюх І.Л., суддям Білоусу О.В., Шарапі В.М.
20.          У касаційній скарзі скаржниця посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
21.          Скаржниця зазначає, що встановлений факт ненабуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні дає останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років.
22.          Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою адвоката ОСОБА_1 – Яркіної Т.С. на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року.
23.          Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду – від 24 червня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг у цій справі.
24.          Протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2019 року визначено новий склад колегії суддів: Радишевську О.Р. (головуючого суддю), Кашпур О.В., Уханенка С.А.
25.          Відзивів на касаційні скарги позивача та його представника не надходило.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
26.          08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 №460-XI «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі – Закон №460-XI), яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) унесені зміни.
27.          Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №460-XI передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
28.          З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями КАС України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом №460-IX.
29.          Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30.          Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
31.          Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
32.          Згідно з абзацом 1 частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
33.          Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.
34.          Абзацом 6 частини другої статті 15 Закону №2011-XII передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
35.          Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Інструкції №260; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
36.          Відповідно до пункту 38.4 Інструкції №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
37.          Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі – Постанова №393; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
38.          Абзацами першим-четвертим пункту 10 Постанови №393 установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
39.          Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується; які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги (абзаци п`ятий-сьомий пункту 10 Постанови №393).
40.          Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац восьмий пункту 10 Постанови №393).
VI. Позиція Верховного Суду
41.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права – на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України; у редакції, чинній до 08.02.2020).
42.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України; у редакції, чинній до 08.02.2020).
43.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих касаційних скарг, Суд виходить з такого.
44.          Предметом розгляду цього спору є обставини наявності підстав для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби (з врахуванням вислуги років за час попереднього проходження служби).
45.          З аналізу статті 15 Закону №2011-XII та пункту 10 Постанови №393 випливає, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
46.          Обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.
47.          Водночас Положеннями статті 15 Закону №2011-XII та пункту 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як-то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
48.          Отже, для визначення періоду за який виплачується грошова допомога визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.
49.          Як було встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Радянської Армії та Збройних Силах Російської Федерації у період з 05.08.1983 по 10.09.1996. Був звільнений зі служби за невиконання умов контракту.
50.          Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації, тобто є військовослужбовцем іншої країни, а тому соціальні гарантії, установлені Законом №2011-ХІІ, на нього не поширюються.
51.          Проте Суд зазначає, що відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
52.          Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
53.          Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
54.          Законом України від 07.06.2001 №2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами – учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992.
55.          Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
56.          Так, зазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядку отримання та виплати одноразової грошової допомоги, проте вказаними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.
57.          Згідно зі змістом пункту 10 Постанови №393 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача у 1996 році) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.
58.          Особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим зі служби за дискредитацію, або у зв`язку із засудженням за вчинення злочину (в тому числі у зв`язку із засудженням умовно), грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується. Не підлягає виплаті грошова допомога також особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, звільненим з військової служби у зв`язку з переведенням на службу в органи внутрішніх справ або зарахованим з цих органів на військову службу.
59.          Аналогічні обставини стосуються змісту статті 15 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на момент звільнення позивача у 1996 році).
60.          Таким чином, при попередньому звільненні зі служби позивач набув право на допомогу, передбачене пунктом 10 Постанови №393 та статтею 15 Закону №2011-XII, оскільки на час звільнення позивача у 1996 році законодавство передбачало виплату військовослужбовцям грошової допомоги при звільненні. При цьому, будь-яких обмежень щодо виплати такої у разі звільнення особи за невиконання умов контракту нормами чинного на той час законодавства встановлено не було.
61.          За наведених обставин, ураховуючи зазначені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та ту обставину, що позивач повторно звільнений зі служби, Суд уважає, що позивачу належить виплатити одноразову грошову допомогу за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
62.          При цьому, Суд не приймає до уваги посилання скаржників на постанову Верховного Суду України від 10.06.2014 в справі №21-146а13, оскільки в такій останній відмовив в задоволенні заяви Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, дійшовши висновку про відсутність підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Тобто, про відсутність підстав для перегляду судових рішень.
63.          Отже, у судому рішенні, на яке посилається скаржники, відсутній висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права.
64.          Виходячи з викладеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач-1 правильного зазначив в наказі від 10.04.2017 №60 (по стройовій частині), що одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення слід виплатити позивачу за 2 (два) повних календарних роки служби, проте мотиви відмови у задоволенні позову підлягають зміні з урахуванням висновків, наведених Судом у цій постанові.
65.          Згідно з частинами першою та четвертою статті 351 КАС України   (у редакції, чинній до 08.02.2020) підставою для зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
66.          Таким чином, касаційні скарги ОСОБА_1 і адвоката ОСОБА_1 – Яркіної Т.С. підлягають частковому задоволенню, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій зміні у мотивувальній частині щодо мотивів відмови у задоволенні позову в справі.
VII. Судові витрати
67.          Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
68.          Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
69.          Касаційні скарги ОСОБА_1 і адвоката Собеніна Сергія Анатолійовича – Яркіної Тетяни Сергіївни задовольнити частково.
70.          Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року змінити щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
71.          У решті постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26   жовтня 2017 року і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року залишити без змін.
72.          Судові витрати не розподіляються.
73.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко