ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 300/714/21 пров. № А/857/12229/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року (суддя – Главач І.А., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – не зазначена), 
в адміністративній справі №300/714/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України, 
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації, 

                                                              встановив: 

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Західного ОТО НГ України, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні виплати позивачу у день виключення його зі списків особового складу військової частини грошової компенсації за неотримане речове майно; 2) стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 14789,50 грн. з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 221,84 грн.. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 221 гривню 84 копійки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Західного ОТО НГ України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 17.05.2021 року не погодився відповідач Військова частина НОМЕР_1 Західного ОТО НГ України та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 221,84 грн. є необґрунтованим та не законним, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом не враховано, що компенсація за неотримане речове майно позивачу здійснювалася не як військовослужбовцю, а особі, яка звільнена з військової служби, у зв`язку з чим на нього не поширюються пільги, визначені податковим законодавством. Тому під час нарахування позивачу компенсації за неотримане речове майно військова частина отримала з такої компенсації військовий збір. Апелянт також не погодився з вимогою про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач мав можливість досудового врегулювання спору або скористатися безоплатною правовою допомогою. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати оскаржене рішення суду від 17.05.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника групи бойової та спеціальної підготовки військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національного гвардії України (по строковій службі) за №175 від 24.07.2017  майора ОСОБА_1 , начальника групи бойової та спеціальної підготовки, звільненого відповідно до підпункту “б” пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 14.07.2017 №96 о/с за станом здоров?я, у запас Збройних Сил України 24.07.2017, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та направлено для постановики на військовий облік до Івано-Франківського МВК м. Івано-Франківська (а.с. 8). 
02.01.2020 начальником речової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України видано позивачу довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, за №2 від 02.01.2020,  у якій зазначено відомості про найменування речового майна, місяць і рік виникнення права на отримання предметів речового майна (липень 2017 року), кількість предметів, вартість за одиницю та суму грошової компенсації у загальному розмірі 14789,50 грн. (а.с. 9). 
16.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової компенсації за недоотримане речове майно у загальному розмірі 14789,50 грн. згідно довідки від 02.01.2020 за №2. 
18.02.2021 відповідач, за результатами розгляду заяви позивача від 16.02.2021, листом за №50/41-253 повідомив ОСОБА_1 про те, що виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 14789,50 грн. буде проведено у найкоротший термін після поступлення до військової частини НОМЕР_1 коштів на вказані цілі (а.с. 10). 
Позивач, не отримавши грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся з даним позовом до суду. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановив наявність підстав для виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також обставини перерахування відповідачем позивачу вказаної компенсації у сумі 14567,66 грн. і з врахуванням встановленої недоплати коштів у розмірі 221,84 грн. суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 221,84 грн., та стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно у вказаному розмірі. 
Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає наведені вище висновки суду першої інстанції в оскарженій частині рішення вірними, з врахуванням наступного. 
Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. 
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, пунктом 3 якого визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. 
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. 
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів. 
Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18. 
З урахуванням наведеного, у позивача після звільнення з військової служби залишилося право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане ним під час проходження служби речове майно. 
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до виданої відповідачем довідки за №2 від 02.01.2020 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно становить 14789,50 грн.. 
Судом встановлено, що згідно платіжного доручення відповідача від 17.03.2021 №424 військовою частиною НОМЕР_1 НГУ перераховано ОСОБА_1 на його картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АА “Приватбанк”, кошти у сумі 14567,66 грн. Призначення платежу – компенсація за неотримане речове майно (а.с. 24-25). 
Провівши математичний розрахунок, суд першої інстанції встановив, що відповідачем не відшкодовано позивачу 221,84 грн., у зв`язку з чим обґрунтовано визнав наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 221,84 грн., та стягнення з відповідача такої грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно. 
У своїх доводах апелянт (відповідач) покликається на те, що вказана сума недоплати є утриманням військовою частиною з грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військового збору. 
Однак, такі доводи апелянта (відповідача) суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки такими доводами відповідач не керувався в суді першої інстанції, а відзив відповідача на позовну заяву у відповідній частині щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно обґрунтовувався відсутністю у позивача права на отримання такої грошової компенсації та відсутністю кошторисних призначень для виплати такої компенсації. 
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. 
Відносно доводів відповідача (апелянта) про непідтвердження позивачем належним чином витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України). 
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України). 
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
З матеріалів справи видно, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, позивачем (представником позивача) надано: копію договору про надання правової допомоги від 08.12.2019, копію витягу додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 08.12.2019, копію акта приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) №1/04 від 02.04.2021 на суму вартості наданих послуг 6000,00 грн., копію квитанції №0.0.2074601137.1 від 02.04.2021 про сплату коштів у сумі 6000,00 грн. В матеріалах справи також міститься ордер про надання правничої допомоги серії ВС №1052733 від 24.02.2021 (а.с. 11, 28-32). 
Згідно пункту 5 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 08.12.2019, укладеного між Адвокатським бюро “Руслан Трофімов” в особі керівника Трофімова Руслана Валерійовича та Ковалем Вадимом Івановичем, вартість правових послуг, відповідальність за невиконання умов договору та порядок розрахунків визначається додатковими угодами та додатками до договору. 
Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 08.12.2019 витрати позивача на правничу допомогу адвоката складено на підставі наступного обсягу наданих послуг з визначеною вартістю, а саме: 1000,00 грн. – вартість первинної консультації (1 год.), 1000,00 грн. – пошук та аналіз судової практики (1 год.) та 1000,00 грн. – вартість підготовки та подання позовної заяви до суду, включаючи усі необхідні додатки у потрібній кількості (1 год.). 
В той же час, згідно акту №1/04 від 02.04.2021 здавання-приймання виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 02.04.2021 розмір винагороди, сплаченої клієнтом (позивачем) адвокату, становить 6000,00 грн.. Розрахунок розміру винагороди за надані послуги адвоката складено на підставі наступного обсягу наданих послуг з визначеною вартістю, а саме: 1000,00 грн. - вартість первинної консультації (1 год.), 2000,00 грн. – пошук та аналіз судової практики (2 год.) та 3000,00 грн. – вартість підготовки та подання позовної заяви до суду, включаючи усі необхідні додатки у потрібній кількості (3 год.). 
Вказані кошти сплачені позивачем, що підтверджується відповідною копією квитанції про сплату коштів у сумі 6000,00 грн.. 
Згідно рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009, пунктом 3.2 якого передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. 
Отже, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. 
Разом з тим, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. 
Матеріалами справи підтверджується, що справа №300/714/21 розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. Позовна заява містить незначний обсяг та невеликим обґрунтуванням вимог. Спірні відносини у вказаній адміністративній справі за своїм характером та предметом доказування є незначної складності, тобто справа є малозначною. 
Таким чином, визначені судом першої інстанції 3000 грн. витрат на правничу допомогу є обґрунтованими, відповідають реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, підтверджені долученими до матеріалів справи доказами. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про визначений розмір до стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу (правову) допомогу. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                            постановив: 

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України – залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року в адміністративній справі №300/714/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль