Номер провадження: 22-ц/813/5993/21 
Номер справи місцевого суду: 523/11793/16-ц
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючого:  Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),
суддів:         Дришлюка А.І., 
Громіка Р.Д.,
                         
        переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційними скаргами заступника керівника Одеської обласної прокуратури та Суворовського районного центру зайнятості на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року по справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Суворовського районного центру зайнятості Одеського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманого матеріального забезпечення, -
 
В С Т А Н О В И В: 
18 серпня 2016 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Суворовського районного центру зайнятості Одеського обласного центру зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманого матеріального забезпечення.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 тричі (13.01.2019р., 30.01.2012р. та 12.02.2014р.) звертався в центр зайнятості щодо отримання соціальних послуг за допомогою у працевлаштуванні. Центр зайнятості за кожним зверненням надавав відповідачу статус безробітного та призначав виплату допомоги по безробіттю.
За період 13.01.2009 року по 19.02.2010 року виплачено 16 155,61 грн. допомоги. За період з 30.01.2012 року по 24.10.2012 року виплачено 12 282,41 грн. За період з 12.02.2014 року по 30.12.2014 року виплачено 43 991,21 грн..
У зв`язку з надходженням та обміном масивів бази інформації стало відомо, що з 12.11.2004 року по 16.07.2014 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №82 від 27.03.2015 року встановлено безпідставність вищевказаних виплат відповідачу. При зверненні до центру зайнятості відповідач власним підписом засвідчував факт, що він не зареєстрований як фізична особа-підприємець, тобто надав недостовірні відомості, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
На підставі вище викладеного та посилаючись на положення ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач надав відзив на позов, у якому зазначив, що 12.11.2004 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець. У 2005 році вирішив припинити свою підприємницьку діяльність та звернувся до державного реєстратора з нотаріально завіреною заявою від 23.09.2005 року про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.
Державний реєстратор 23.09.2005 року передав органам державної влади, зокрема ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, повідомлення про внесення рішення ФОП про припинення підприємницької діяльності. Зазначене підтверджується листом ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 10.11.2015 року №12607/9/15-54-11-01.
Також, відповідач 29.09.2005 року подав до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси заяву про зняття з обліку.
Зазначене унеможливлює подання будь якої звітності до контролюючого органу, а відтак і підприємницьку діяльність.
Відповідач вважає, що твердження позивача про виявлення факту наявності статусу ФОП шляхом обміну інформаційними базами (ЄІАС) є хибним, так як зазначену інформаційно-аналітичну систему запроваджено у 2003 році, а з 2011 року впроваджено нову версію (ЄІАС.NET).
При належному виконанні функціональних обов`язків посадовими особами позивача – Центру зайнятості, відповідач мав всі можливості встановити наявність обставин, що впливають на умови надання допомоги по безробіттю і прийняти відповідне рішення щодо набуття такого статусу.
Відповідач тричі звертався із заявами до позивача та тричі проводилась перевірка підстав надання допомоги. Невиконання вимог Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України, ДПА України від 13.02.2009 року №60/62 не може бути підставою для притягнення до відповідальності особи, стосовно якої проведена така перевірка.
Отже, в діях відповідача відсутнє умисне невиконання ним обов`язків та зловживання ними при поданні заяв до позивача про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю у 2009, 2012 та 2014 роках.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В своїх апеляційних скаргах заступник керівника Одеської обласної прокуратури та Суворовський районний центр зайнятості просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 01 грудня 2021 року. 
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиви на них, вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.
У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України №60/62 від 13 лютого 2009 року та постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. 
Отже, підставою для повернення сплаченої суми матеріального забезпечення у даному випадку є умисне невиконання особою обов`язків щодо своєчасного надання інформації про обставини, що впливають на умови виплати допомоги, зловживання ними та подання особою недостовірних відомостей, що призвело до незаконного нарахування й виплати грошових коштів.
Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2004 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець.
20 січня 2009 року, 06 лютого 2012 року та 12 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звертався до ЦЗ Суворовського району м. Одеси із заявами про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в яких зазначив, що він не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує.
За результатом розгляду поданих заяв, на підстав наказів №НТ090120 від 20.01.2009р., №НТ120206 від 06.02.2012р., №НТ120217 від 17.02.2014р. ОСОБА_1 було надано статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.
За період з 20.01.2009 року по 19.02.2010 року відповідачу було виплачено 16 155,61 грн., за період з 06.02.2012 року по 24.10.2012 року – 12 282,41 грн., за період з 12.02.2014 року по 30.12.2014 року – 43 991,21 грн., а загалом – 72 429,23 грн..
У 2005 році ОСОБА_1 вирішив припинити свою підприємницьку діяльність та звернувся до державного реєстратора з нотаріально завіреною заявою від 23 вересня 2005 року про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності, надавши при цьому документ що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності (а.с. 62, 63).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 9 ст. 4 зазначеного Закону).
На день звернення із заявами, 20 січня 2009 року, 06 лютого 2012 року та 12 лютого 2015 року та на день надання статусу безробітного відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців, у якому зазначено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 12 листопада 2004 року, а державна реєстрація припинення підприємницької діяльності здійснена 16 липня 2014 року (т. 1 а.с. 78-81). 
Наявність реєстрації у державному реєстрі особи як підприємця не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю.
Однак, судом першої інстанції встановлено, що у 2005 році ОСОБА_1 вирішив припинити свою підприємницьку діяльність та звернувся до державного реєстратора з нотаріально завіреною заявою від 23 вересня 2005 року про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності, надавши при цьому документ що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності (т. 1 а.с. 62, 63).
Інших дій від особи, відповідно до ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції на момент подачі документів про припинення діяльності ФОП) – не вимагалось.
Суду не надано доказів, що державним реєстратором направлялось заявнику повідомлення про залишення заяви без розгляду, що передбачено п. 6 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції на момент подачі документів про припинення діяльності ФОП).
Державний реєстратор 23 вересня 2005 року передав органам державної влади, зокрема Фонду соціального страхування у Суворовському районі м.Одеси, повідомлення про внесення рішення до Єдиного державного реєстру про припинення підприємницької діяльності ФОП (т. 1 а.с. 64).
Відповідно до п. 9 ст. 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців" (в редакції від 15.05.2003 року, чинного станом на 11 лютого 2017 року), для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про зняття фізичної особи - підприємця з обліку як платника податків; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про зняття з обліку; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про зняття з обліку.
Згідно із ч. ч. 13, 14 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор має право залишити без розгляду документи, які передбачені частинами першою та другою цієї статті. Про залишення документів, які подавалися для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, без розгляду заявнику в день надходження документів державним реєстратором видається (надсилається рекомендованим листом з описом вкладення) відповідне повідомлення із зазначенням підстав залишення документів, які подавалися для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, без розгляду та документи, що подавалися для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, відповідно до опису.
Відповідно до ч. 15 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за відсутності підстав для залишення документів, які передбачені частиною тринадцятою цієї статті, без розгляду державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
В матеріалах справи, не міститься відомостей щодо рішення державного реєстратора про залишення без розгляду поданих відповідачем документів на припинення підприємницької   діяльності та надсилання відповідачу відповідного повідомлення.
Натомість відповідачем надано Повідомлення про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців запису щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 64). 
Відповідач звернувся до відповідних органів влади із своїм рішенням про припинення діяльності, виконав вимоги Закону щодо надання відповідних документів та правомірно сподівався на виконання своїх обов`язків посадовими особами щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру.
Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що в діях відповідача відсутні ознаки умисного невиконання ним своїх обов`язків та зловживання ними при отриманні допомоги по безробіттю.
Позивачем не доведено, що відповідач у періоди: з 20.01.2009 року по 19.02.2010 року, з 06.02.2012 року по 24.10.2012 року, з 12.02.2014 року по 30.12.2014 року здійснював діяльність ФОП або був працевлаштований в інший спосіб.
Особа-суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки (рішення ЄСПЛ «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24 червня 2003 року).
Доводи апеляційних скарг заступникк керівника Одеської обласної прокуратури та Суворовського районного центру зайнятості про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки позивачем не доведено винних дій відповідача при отриманні ним допомоги по безробіттю, та не доведено, що саме з його вини державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 була проведена у 2014 році, а не у 2005 році. 
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
Отже,  суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи,  дослідив в судовому засіданні усі докази, які є  у справі, з урахуванням їх переконливості, належності  і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для відмови у задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури та Суворовського районного центру зайнятості залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року залишити без змін.
  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено: 01 грудня 2021 року.
Судді Одеського апеляційного суду:                         М.М. Драгомерецький
А.І.Дришлюк
Р.Д. Громік