ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/220/21 Справа № 204/1507/19 	  	Головуючий у першій інстанції:  Книш А. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Слуцькій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якої є ОСОБА_3  та ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 , треті особи:  ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Маєвська Марія Вікторівна, про розірвання спадкового договору, – 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що після підписання спадкового договору, укладеного 30 липня 2014 року між нею та відповідачем, відповідач не виконує розпоряджень позивача, а саме не забезпечує позивача медикаментами, лікарськими засобами, згідно з рекомендаціями лікаря, не купує продукти харчування та не забезпечує гарячою поживною їжею, а також не здійснює вологе прибирання та генеральне прибирання в квартирі позивача. Отже, позивач вважає, що відповідач, в порушення вищенаведеного, не виконує свої зобов`язання, відповідно до умов вказаного спадкового договору, що є підставою для його розірвання в односторонньому порядку. Додатково позивач також наголошує на тому, що оскільки відповідач вчинила замах на її життя та здоров`я, остання не має права на спадкування за спадковим договором, що є ще однією підставою для розірвання спадкового договору. Тому позивач просила розірвати спадковий договір, укладений 30 липня 2014 року між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвською Марією Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №513 та стягнути з відповідача судові витрати. 
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2020 року позов задоволено. Вирішено розірвати спадковий договір, укладений 30 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвською Марією Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №513. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвською Марією Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №513, за умовами якого відповідач зобов`язувалась виконувати передбачені даним договором розпорядження позивача і в разі її смерті набуває право власності на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 (а.с.50-54 т.1).
Згідно пункту 4 спадкового договору від 30 липня 2014 року, розпорядження відчужувача ОСОБА_2 , які кореспондуються обов`язками набувача ОСОБА_1 , полягають у наступному:
- забезпечувати відчужувача медикаментами, лікарськими засобами згідно з рекомендаціями лікаря, незалежно від вартості таких медикаментів, лікарських засобів; 
- сплачувати за відчужувача комунальні послуги (водопостачання, газопостачання, електроенергію, квартплату, вивіз побутових відходів, тощо);
- два рази на тиждень купувати продукти харчування відчужувачу, готувати гарячу поживну їжу відчужувачу та здійснювати вологе прибирання в помешканні відчужувача;
- два рази на рік виконувати генеральне прибирання в помешканні відчужувача;
- після смерті відчужувача організувати поховання його за християнськими звичаями на Сурському кладовищі міста Дніпропетровська та влаштувати поминки (а.с. 7-9, 50-54 т.1).
Пунктами 15, 16 спадкового договору від 30 липня 2014 року погоджено,що цей спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. 
Судом також встановлено, що в січні 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, який призвів до суттєвого ускладнення відносин між сторонами та з серпня 2019 року (даний позов пред”явлено до суду у лютому 2019 року) ОСОБА_2 остаточно перестала впускати відповідача до квартири та приймати від неї виконання умов спадкового договору, що також підтверджується актами про вчинення перешкод у виконанні спадкового договору та поштовими документами про відправку відповідачем позивачу продуктів харчування (а.с.99-101, 115-120, 148-158 т.1). 
Після відкриття 21 квітня 2020 року апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2020 року, позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.2020 року Чечелівським районним у м. Дніпрі відділі ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис №2949 (а.с. 199, 247 т.1, а.с. 30 т.2). 
ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи докази здійснених нею витрат на поховання ОСОБА_2 та організації поминального обіду, а саме копію замовлення-рахунку №90/1 від 13.11.2020 року на суму 1600,00 грн. та копію замовлення-рахунку №90/1 від 22.12.2020 року на суму 1035,00 грн. з копією квитанції про оплату (а.с. 33, 34 т.2). 
Відповідно до копії спадкової справи ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись 17.11.2020 року ОСОБА_1 з посиланням на заповіт від 26.07.2014 року та на оспорюваний спадковий договір (а.с. 71, 75 т.2); 18.12.2020 року із заявою про прийняття спадщини звернувся також ОСОБА_3 , який зазначив про наявність заповіту на його ім”я від 15.04.2020 року (а.с. 85, 87 т.2). 
Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. 
Згідно зі статтею 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Відповідно до статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.
Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 6 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті набувача спадковий договір вважається припиненим. У цьому випадку спадкоємці набувача мають право вимагати від відчужувача відшкодування витрат, яких вони зазнали при виконанні спадкового договору в тій частині зобов`язань, які були виконані набувачем до його смерті. 
Згідно із положеннями частини 1 статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла; враховуючи, що позов про розірвання спадкового договору пред`явлений до суду за життя ОСОБА_2 та факт її смерті після відкриття апеляційного провадження у справі допускає процесуальне правонаступництво у спірних правовідносинах; враховуючи також, що у даній цивільній справі предметом спору є розірвання спадкового договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , - судом залучено до участі у справі в якості правонаступників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Пунктом 15 спадкового договору передбачено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). 
Під час розгляду справи судом першої інстанції було надано оцінку показам свідків. Зокрема, свідок ОСОБА_4 , який є хрещеним сином позивача, пояснив, що 19 січня 2019 року йому подзвонила позивач та почала розповідати про те, що у неї зникають гроші та те, що відповідач її душила; коли він 19 січня 2019 року приїхав до позивача, то побачив, що в квартирі було брудно, але, в холодильнику були продукти. 
Свідок ОСОБА_5 , яка до 24 вересня 2019 року була сусідкою позивача, пояснила, що часто була у позивача вдома та в період з 2015-2016 років по суботам і в деякі будні дати (2-3 рази на тиждень) бачила там відповідача, в тамбурі та квартирі було чисто. Але разом з цим, свідок ОСОБА_5 зазначила, що особисто вона бачила лише, як відповідач мила вікна, про здійснення відповідачем прибирання в квартирі, купівлю продуктів харчування та плату за квартиру вона знає зі слів позивача, особисто вона свідком цього не була; з літа 2019 року відповідач вже не ходила до позивача, адже остання не пускала її туди.
Свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивача з 2010 року, пояснила, що зі слів позивача знає, що відповідач з 2015 року здійснює за нею гарний догляд. Пояснила, що бачила, як відповідач виводила позивача на вулицю, прибирала в під`їзді, мила вікна, привозила їжу. Але разом з цим зазначила, що в квартирі позивача вона ніколи не була та лише може здогадуватися, що в квартирі також прибиралося, оскільки бачила, як відповідач мила під`їзд. Чому зараз позивач не пускає відповідача до квартири їй невідомо. 
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона познайомилась з позивачем восени 2018 року у зв`язку з тим, що допомагала позивачу з її котом приблизно 5-6 разів протягом 10 днів, а тому приходила до додому до позивача та в цей час бачила там відповідача, яка працювала на городі, приносила сумки з продуктами, трусила доріжки. Також зазначила, що досить часто буває в дворі позивача та зі сторони бачила, як відповідач пару раз на тиждень до весни 2019 року прибирала в палісаднику, трусила килими, але в квартирі, крім того часу, коли лікувала кота позивача, вона більше не була.
Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що половину продуктів харчування вона купувала за свої кошти, а половину – за кошти  ОСОБА_2 , їжу останній відповідач готувала лише іноді.
Спадковий договір не є договором про спадкування, а норми, що регулюють цей договір, утворюють інститут зобов`язального, а не спадкового права. В пункті №4 спірного договору чітко визначено, що відповідач зобов`язується два рази на тиждень купувати продукти харчування відчужувачу, тобто здійснювати цю дію за свої кошти замість позивача. Спадковий договір не містить умови про те, що відповідач повинна була лише доставляти позивачу продукти харчування з магазину, розрахувавшись за них коштами позивача. Крім того, умовами вказаного спадкового договору не передбачена можливість невиконання його умов набувачем за певних обставин. 
Тобто судом встановлено факт невиконання відповідачем належним чином (у період до пред”явлення даного позову у лютому 2019 року) умов спадкового договору від 13.07.2014 року в частині купівлі продуктів харчування  ОСОБА_2 та готування гарячої поживної їжі.
Крім того, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем (у період до пред”явлення даного позову у лютому 2019 року) розпорядження відчужувача за спадковим договором від 13.07.2014 року в частині сплати нею (відповідачем) за відчужувача комунальних послуг (водопостачання, газопостачання, електроенергію, квартплату, вивіз побутових відходів, тощо). 
В пункті 4 вказаного вище договору визначено, що відповідач зобов`язується сплачувати за відчужувача комунальні послуги (водопостачання, газопостачання, електроенергію, квартплату, вивіз побутових відходів, тощо), тобто здійснювати цю дію за свої кошти замість позивача. 
Відповідачем на підтвердження виконання умов щодо сплати комунальних послуг представлено суду копії квитанцій про сплату нею комунальних послуг за позивача лише в листопаді, грудні 2018 року та січні, березні 2019 року (а.с. 31-34 т.1). 
З представлених копій квитанцій про сплату комунальних послуг у серпні (за липень 2014 року) та жовтні 2014 року (за вересень 2014 року) вбачається, що відсутня інформація про платника (а.с. 35, 36 т.1). 
Доказів про сплату відповідачем комунальних послуг за  ОСОБА_2 за весь період дії спадкового договору, з липня 2014 року по час пред`явлення позову у лютому 2019 року, - суду не надано. 
Показання свідка ОСОБА_5 щодо сплати відповідачем комунальних послуг не є належним та допустимим доказом, адже такі факти мають підтверджуватись квитанціями, платіжними дорученнями, тощо. Вказаний свідок не була особисто присутня під час сплати відповідачем комунальних послуг та не перевіряла походження грошових коштів, які могли використовуватись при оплаті. 
Таким чином, в судовому засіданні також встановлено факт невиконання відповідачем розпорядження позивача в частині сплати нею за відчужувача комунальних послуг (водопостачання, газопостачання, електроенергію, квартплату, вивіз побутових відходів, тощо).
Позивачем не доведено факт невиконання відповідачем умов договору про проведення вологого прибирання та генерального прибирання в квартирі  ОСОБА_2 .Свідок ОСОБА_4 до 19 січня 2019 року в квартирі позивача не був, а свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 особисто очевидцями виконання відповідачем такого зобов`язання не були та лише припускають, що відповідач виконувала таке зобов`язання. 
Також не знайшло свого підтвердження невиконання відповідачем спадкового договору від 13.07.2014 року в частині забезпечення нею  ОСОБА_2 медикаментами, лікарськими засобами, згідно з рекомендаціями лікаря, оскільки жодних належних та допустимих доказів того, що лікар рекомендував позивачу в період дії спадкового договору будь-які медикаменти чи лікарські засоби позивачем суду не надано. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши неналежне виконання  ОСОБА_1  зобов`язань за умовами  спадкового договору від 13.07.2014 року, укладеного із  ОСОБА_2 , в частині оплатиза останню витрат на комунальні послуги, купівлі продуктів харчування позивачу та приготування гарячої поживної їжі (у період до пред”явлення даного позову у лютому 2019 року), - колегія приходить до висновку про наявність істотних порушень вказаного договору зі сторони  ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення позову шляхом розірвання спадкового договору, укладеного 30 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маєвською М.В., зареєстрований в реєстрі за №513.
Колегія звертає увагу, що позивачка особисто приймала участь у судових засіданнях місцевого суду; підтримувала власний позов та надавала пояснення з вимогою щодо розірвання спадкового договору з відповідачем; позивачка зазначала, що недовіряє відповідачці, хвилюється за власне життя; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судових засідань суду першої інстанції.
Твердження позивачки  ОСОБА_2 про вчинення відповідачем замаху на її життя та здоров`я, що свідчить про відсутність права на спадкування за спадковим договором, не знайшли свого підтвердження; належних та допустимих доказів підтвердження вказаного факту суду не представлено. 
Доводи апеляційної скарги, що  ОСОБА_2 не мала наміру розривати спадковий договір від 30 липня 2014 року, та не мала дійсних намірів ініціювати подання позовної заяви у даній справі, - не підтверджені будь-якими належними, допустимими доказами та спростовуються особистими поясненнями позивачки у суді першої інстанції. 
Відповідно до особистих пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції 17.12.2019 року, ОСОБА_1 з 2014 року приходила два рази на тиждень, інколи замітала на килимі у квартирі, придбання продуктів харчування, ліків та оплату комунальних послуг відповідач здійснювала за особисті кошти ОСОБА_2 . Основне прибирання здійснювала ОСОБА_2 самостійно. Вказані пояснення підтверджуються протоколом та звукозаписом судового засідання від 17.12.2019 року (а.с. 162-163, 187 т.1). 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова