ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 697/1492/19		
Провадження № 22-ц/821/1817/21		
Категорія: 302050000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.
суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,
секретаря: Захарченко А. Д.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Степанецька об`єднана територіальна громада Черкаської області,
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, державний реєстратор Степанецької ОТГ Черкаської області про визнання неправомірними рішення органу місцевого самоврядування,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Степанецької об`єднаної територіальної громади Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, державний реєстратор Степанецької ОТГ Черкаської області про визнання неправомірними рішення органу місцевого самоврядування, їх скасування та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, скасування реєстрації права власності, у складі: головуючого судді Льон О. М., повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.
Позовні вимоги мотивував тим, що він народився і виріс у АДРЕСА_1 . Разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_5 за вказаною адресою позивач постійно проживав до 1971 року, після чого переїхав на постійне місце проживання у м. Канів Черкаської області.
Зазначав, що у ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 у власності перебував житловий будинок з господарськими спорудами, а в користуванні перебувала земельна ділянка розміром 0,35 га. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 і з того часу позивач спадщину прийняв, вступивши в фактичне спадкування майном.
У 2018 році позивач вирішив належним чином оформити раніше прийняту спадщину після смерті матері, яка складається з: житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: с. Павлівка Канівського району Черкаської області, та земельної ділянки розміром 0,35 га. Оформивши документи 18.07.2018 приватним нотаріусом Канівського нотаріального округу Стеблиною Є.В., позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину.
Після отримання свідоцтва про право на спадщину позивач почав збирати документи для приватизації земельної ділянки, яка знаходилась біля будинку. Здійснюючи ці дії, позивач виявив, що належний йому на праві приватної власності будинок та господарські споруди перебувають на земельній ділянці, яка вже належить іншим особам, а саме сусідам ОСОБА_6 , Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 107728, виданий Павлівською сільською радою Канівського району з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0158, та ОСОБА_2 , згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 107727 з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0157, отриманого по спадщині після смерті його матері - ОСОБА_7 . 
Тобто, у 2018 році позивач дізнався, що його сусіди ОСОБА_2 та ОСОБА_7 здійснили приватизацію земельної ділянки розміром 0,35 га. по АДРЕСА_1 , на якій розташований його будинок з господарськими спорудами ще у 2008 році, отримавши відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки. 
Вказував, що будь-які дані про звернення Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області, починаючи з 1993 року по 2018 рік до суду, для вирішення питання про визнання спадщини після смерті матері позивача ОСОБА_5 відумерлою, відсутні.
В даний час власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , Степанецької сільської ради ОТГ є ОСОБА_1 .
Згідно відповідної письмової інформації за ОСОБА_5 в с. Павлівка Канівського району рахувалося домоволодіння та земельна ділянка орієнтовно з 1960 по початок 1990 років, площею 0,35 га.
Проте, між відповідачами ОСОБА_7 (правонаступник ОСОБА_2 ) та ОСОБА_6 було поділено земельну ділянку на якій знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами та присадибна земельна ділянка позивача з її первинним фактичним цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Просив суд поновити строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. 
Скасувати рішення III сесії XXI скликання Павлівської сільської ради народних депутатів Канівського району Черкаської області від 15.04.1994  про безоплатну передачу у приватну власність громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельних ділянок.
Скасувати рішення XIV сесії Павлівської сільської ради V скликання від 25.01.2008 № 12-14 про погодження технічної документації та видачу державного акту гр. ОСОБА_7 про передачу у приватну власність земельної ділянки розміром 0,6000 га. 
Скасувати рішення XIV сесії Павлівської сільської ради V скликання від 25.01.2008  № 12-13 про погодження технічної документації та видачу державного акту гр. ОСОБА_6 про передачу у приватну власність земельної ділянки розміром 0,2315 га.
Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 107727 від 11.06.2008, Державний акт серії ЯЖ № 107728 від 11.06.2008 року та скасувати реєстрацію речового права власності на нерухоме майно у державному реєстрі.
Судові витрати стягнути із відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року залучено до участі в справі, як співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року позов задоволено частково.
Скасовано рішення № 12  Павлівської сільської ради народних депутатів Канівського району Черкаської області від 15.04.1994  3 сесії 12 скликання  про безкоштовну передачу   ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,23 га для ведення підсобного селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_2 .
Скасовано рішення  № 14-17/V Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.01.2008  14 сесії 5 скликання  про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства  площею 0,2315 га  в с.  Павлівка  ОСОБА_6 .
Визнано недійсним Державний акт серії ЯЖ № 107728  виданий  11.06.2008 ОСОБА_6   на право власності на земельну ділянку розміром 0,2315 га в с. Павлівка Канівського району Черкаської області та скасовано державну реєстрацію речового права власності на земельну ділянку.
У решті позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Степанецької об`єднаної територіальної громади Черкаської області на користь  ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору з кожного по 432,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Степанецької об`єднаної територіальної громади Черкаської області  на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу з кожного по  1250 грн. 
Рішення суду мотивоване тим, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах трирічного строку позовної давності.
Суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини стосуються порядку здійснення права власності та права користування земельними ділянками та регулюються положеннями Цивільного кодексу України  щодо режиму права власності та  Земельного Кодексу України.
Суд дійшов висновку, що рішення № 12  Павлівської сільської ради народних депутатів Канівського району Черкаської області від 15.04.1994  3 сесії 12 скликання  про безкоштовну передачу ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,23 га та рішення  № 14-17/V Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.01.2008  14 сесії 5 скликання  про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства  площею 0,2315 га  ОСОБА_6   суперечать актам цивільного законодавства і порушують  цивільні права  позивача як власника житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , а тому  в цій частині є  незаконними та підлягають скасуванню, що в свою чергу є підставою для визнання недійсним виданого на підставі вказаних рішень, 11.06.2008 ОСОБА_6 .  Державного акту серії ЯЖ № 107728  на право власності на земельну ділянку розміром 0,2315 га в с. Павлівка Канівського району Черкаської області з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0158   та відповідно скасування державної реєстрації речового права власності на вказану земельну ділянку.
В іншій частині позовних вимог суд відмовив, оскільки дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав рішеннями № 12  Павлівської сільської ради народних депутатів Канівського району Черкаської області від 15.04.1994  3 сесії 12 скликання  про безкоштовну передачу   ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,60 га та рішення  № 14-16/V Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.01.2008  14 сесії 5 скликання  про затвердження технічної документації та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства  площею 0,60 га. Крім того, судом встановлено, що на спірній земельній ділянці площею 0,60 га не розташовані ні житловий будинок, ні господарські споруди позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
31 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків обставинам справи, просив суд скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Понесені судові витрати стягнути зі сторін у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд відмовився приймати до уваги наведені позивачем у позовній заяві підстави для скасування рішень, а саме те, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 107728, виданому Павлівською сільською радою Канівського району з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0158, допущено помилку – цей Акт видавався на підставі рішення сесії сільської ради № 14-13 від 25.01.2008, однак в ньому зазначено, що він видавався на підставі рішення № 14-17/V від 25.01.2008, в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 107727 з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0157, допущено помилку – цей Державний акт видавався на підставі рішення сесії сільської ради № 14-12 від 25.01.2008, однак в ньому зазначено, що він виданий на підставі рішення сесії сільської ради № 14-16/ V від 25.01.2008.
Вважає, що вказані державні акти можуть бути визнані недійсними і тому, що видані на підставі рішень, які не мають відношення до земельних ділянок і це не є технічною помилкою (опискою), а є юридичним фактом, який встановлений за наслідками існування зазначених державних актів права власності на земельні ділянки.
Зазначає, що в заявленому позові він захищав не виключно своє цивільне право, але і право іншої особи у відповідності до ст. 13 Конституції України.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 05 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду на 26 жовтня 2021 року на 11:00 год. в подальшому на 09 листопада 2021 року на 11:35 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
З довідки виконавчого комітету Мельниківської сільської ради Канівського району Черкаської області від 07.09.2018 № 332 вбачається, що згідно архівних погосподарських книг в с. Павлівка рахувалось домоволодіння та земельна ділянка розміром 0,30 га за ОСОБА_8 з 1960 до 1990 роки (т. 1 а.с. 61).
Згідно з довідками виконавчого комітету Степанецької сільської  ради ОТГ Черкаської області від 25.06.2018 № 201 та № 202, в АДРЕСА_1 з 06.07.1976 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1   була зареєстрована  ОСОБА_5 . Склад сім`ї - проживала сама. Після її смерті спадщину прийняв її син ОСОБА_1 в шестимісячний термін шляхом управління та заволодіння майном померлої (т. 1 а.с. 61 зворот, 62).
Відповідно до довідки Павлівського старостинського округу від 17.09.2018  № 232, згідно архівних погосподарських книг в с. Павлівка рахувалось домоволодіння за ОСОБА_8   з 1991 року по даний час  та земельна ділянка розміром 0,30 га з 1991 року по 1995 рік (т. 1 а.с. 62 зворот).
Згідно з копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.07.2018  приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є. В., спадкова справа № 46/2018, реєстровий № 911, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина складається з житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок, виданого Мельниківською сільською радою, 20 червня 1988 року (т. 1 а.с. 71) .
Відповідно до  Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником житлового будинку АДРЕСА_1   є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 72).
З відповіді на запит від 24.05.2019 № 106 Виконавчого комітету Степанецької сільської ради ОТГ Павлівського старостинського округу вбачається, що в погосподарських книгах про домогосподарство, розташоване в АДРЕСА_3 рахується за ОСОБА_8 , а саме: з 1994-1995 – земельна ділянка площею 0,35 га, з 1996-1999 – закинутий об`єкт, з 2001-2005 – закинутий об`єкт, з 2006-2010 – закинутий об`єкт, з 2011-2015 – закинутий об`єкт, з 2016-2020 – з 01.01.2016 по 17.07.2018 – закинутий об`єкт, з 17.07.2018 домогосподарство рахується за ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 70).
Згідно з копією рішення № 12  Павлівської сільської ради народних депутатів Канівського району Черкаської області від 15.04.1994  3 сесії 12 скликання, передано  безкоштовно ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку у розмірі 0,23 га, для ведення підсобного селянського господарства, розташовану в АДРЕСА_2 , а ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,60 га для ведення особистого підсобного селянського господарства, розташовану в с. Павлівка Канівського району (т. 1 а.с. 68, 188, 204).
Рішенням  № 14-17/V Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.01.2008  14 сесії 5 скликання, вирішено затвердити технічну документацію та видати державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства  площею 0,2315 га  в с. Павлівка  ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 206).
Згідно копії Державного акту серії ЯЖ № 107728 від 11.06.2008, ОСОБА_6 надано право власності на земельну ділянку розміром 0,2315 га в с. Павлівка Канівського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0158 (т. 1 а.с. 65, 213).
Рішенням  № 14-16/V Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.01.2008  14 сесії 5 скликання  вирішено затвердити технічну документацію та видати державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства  площею 0,60 га  в с. Павлівка  ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 191).
Згідно з копією Державного акту серії ЯЖ № 107727,  виданого  11.06.2008, ОСОБА_7 надано право власності на земельну ділянку розміром 0,60 га в с. Павлівка Канівського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0157 (т. 1 а.с. 66, 198).
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.02.2020, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 131).
Згідно заповіту від 22.09.2016, ОСОБА_6 , належні йому житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та земельну ділянку, розміром 0,2315 га для ведення особистого селянського господарства заповів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 139, т. 2 а.с. 12).
Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 140, т. 2 а. с. 5).
28.08.2020 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали до Канівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 2-4).
Відповідно до письмових претензій ОСОБА_1 , направлених на адресу відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 від 11.02.2019 та рекомендованих повідомлень про вручення, позивач пропонував вирішити спір у добровільному порядку та повідомив відповідачів про те, що після отримання свідоцтва про право на спадщину 17.07.2018  виявив, що належний йому на праві приватної власності будинок та господарські споруди перебувають на земельній ділянці, яка вже належить іншим особам, а саме сусідам ОСОБА_6 , Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 107728, виданий Павлівською сільською радою Канівського району з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0158, та ОСОБА_2 , згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 107727 з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0157, отриманого по спадщині після смерті його матері – ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 63, 63 зворот, 64).
З акту обстеження земельної ділянки площею 0.2315 га, кадастровий номер 7122085700:02:001:0158, що перебуває у приватній власності ОСОБА_6 , цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства від 08.07.2021, комісії Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області від 23.06.2021 № 122-од, у складі: голови спільної комісії Гаврищука Володимира Борисовича - начальника відділу земельних ресурсів; заступника голови спільної комісії Дуки Леоніда Миколайовича - старости Павлівського старостинського округу; секретаря спільної комісії Хоменка Олександра Вікторовича - головного спеціаліста відділу земельних ресурсів; членів тимчасової робочої групи: Міщенка Сергія Петровича - державного реєстратора виконавчого комітету Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області; Темченко Наталії Олексіївни - начальника відділу містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації; Шемета Василя Анатолійовича - виконуючого обов`язки начальника відділу 2 Управління у Черкаському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області,   вбачається проведення в натурі (на місцевості) обстеження вказаної земельної ділянки з виносом меж поворотних точок за допомогою GPS навігатора Trimble.
Комісією встановлено, що на земельній ділянці приватної власності кадастровий номер 7122085700:02:001:0158, розташований об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 (схема місця розташування додається). Тобто, права ОСОБА_1 порушені при набутті права власності на земельну ділянку, що належить йому, внаслідок оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_6 .
Комісія рекомендує суду прийняти рішення, яким скасувати право власності на земельну ділянку площею 0.2315 га, кадастровий номер 7122085700:02:001:0158, що перебуває у приватній власності ОСОБА_6 , цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства та її державну реєстрацію в державному земельному кадастрі для надання можливості приватизації земельних ділянок під об`єктом нерухомого майна (житловими будинками, господарськими будівлями та спорудами), в межах норм безкоштовної приватизації 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.2 а.с. 109-110).

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 стверджував про те, що він є спадкоємцем першої черги спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яку він прийняв вступивши у фактичне користування майном.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Оскільки спадкодавець ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року, що не було враховано судом першої інстанції.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржив рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні його вимог.Проте враховуючи, що судоми першої інстанції невірно застосовано матеріальні норми та виходячи із положень ст. ч. 4 ст. 367 ЦПК України, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року підлягає перегляду в повному обсязі.
За правилами ст. ст. 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.
Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини.
Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Таким чином, щодо спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, передбачається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01 січня 2004 року, дійсно, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину, але фактичний вступ у володіння або управління повинен мати місце протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Нотаріусу мають бути повідомлені або ним встановлені відомості про фактичне прийняття спадщини.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок, виданого Мельниківською сільською радою, 20 червня 1988 року, була власником домоволодіння АДРЕСА_1 . При цьому, в користування їй було надано земельну ділянку розміром 0,30 га за вказаною адресою.
Надавши докази фактичного управління та володіння спадковим майном, ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_8 на праві власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України в редакції чинній на час відкриття спадщини, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
Частинами 1, 2 ст. 67 ЗК України, в редакції чинній на час відкриття спадщини встановлено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.
Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18, пункти 8.3 - 8.5) наголосила на тому, що: правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами ст. 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала ст. 377 ЦК України; ст. 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція ст. 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 05 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) звернула увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів ОСОБА_9 (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (ч. 2 ст. 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави.
Внаслідок такого підходу існує значна кількість об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності приватних осіб, розташованих на землях державної та комунальної власності, причому земельні ділянки під цими об`єктами можуть бути несформованими. Водночас намір законодавця подолати такий штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від землі не викликає сумніву. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається (позиція Верховного Суду у постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 161/18258/18, провадження № 61-2114св20).
Встановивши, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після матері ОСОБА_8 та отримав 17.07.2018 Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , разом з цим будинком до останнього перейшло право користування земельною ділянкою, яка була надана спадкодавцю ОСОБА_8 , без зміни її цільового призначення, проте в розмірах і у спосіб визначені ст. 67 і ст. 19 ЗК України, в редакції чинній на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Тому, на підставі наданих суду доказів, зокрема, Акту обстеження земельної ділянки земельної ділянки площею 0,2315 га, кадастровий номер 7122085700:02:001:0158, що перебуває у приватній власності ОСОБА_6 , цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства від 08.07.2021, Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області від 23.06.2021 № 122-од, суд дійшов висновку, що отримавши право власності на земельну ділянку площею 0.2315 га, кадастровий номер 7122085700:02:001:0158, ОСОБА_6 порушив права позивача ОСОБА_1 , адже на вказаній земельній ділянці розташований будинок, який успадкував ОСОБА_1 після матері ОСОБА_8 .
Вказана обставина встановлена судом першої інстанції, який вірно дійшов висновку про задоволення позову в частині земельної ділянки площею 0,2315 га, кадастровий номер 7122085700:02:001:0158, проте невірно застосував законодавство. 
Разом з тим, доказів того, що отримання права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,60 га, в с. Павлівка Канівського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0157 порушує права ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги відносно наявності помилок у Державному акті серії ЯЖ № 107727, виданому 11.06.2008 ОСОБА_7 на право власності на земельну ділянку розміром 0,60 га в с. Павлівка Канівського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером № 7122085700:02:001:0157 слід зазначити, що дослідивши надану суду технічну документацію судом не було виявлено помилок.
Щодо посилання, зокрема, в Державному акті серії ЯЖ № 107727, виданого 11.06.2008 ОСОБА_7 на рішення сесії сільської ради № 14-16/ V від 25.01.2008, то слід зазначити, що саме на підставі рішення сесії Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області № 14-16/ V від 25.01.2008 про затвердження технічної документації та видачу державного акту і було в подальшому видано оспорюваний Державний акт.
Жодних інших доказів, які б вказували на порушення порядку отримання спірного Державного акту ОСОБА_7 , чи порушенням у зв`язку з цим прав позивача матеріали справи не містять.
Відносно скасування державної реєстрації речового права власності на земельну ділянку слід зазначити наступне.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до абз. 1, 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Щодо застосування позовної давності у даних правовідносинах, про що була подана заява відповідачами, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
При цьому відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (відповідний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справах № 908/296/15-г та № 916/1837/18).
Разом з тим, згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Виходячи зі змісту ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган.
Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , здійснивши дії щодо вступу у спадщину, тривалий час не отримував свідоцтва про право на спадщину та відповідно не здійснював дій щодо отримання у користування чи у власність земельної ділянки, яка надавалась його матері у користування. 
Тому, отримавши 17 липня 2018 року Свідоцтво про право на спадщину за законом та виявивши бажання отримати у власність спірну ділянку позивач і дізнався про порушення свої прав. Доказів того, що ОСОБА_1 було відомо або він міг дізнатись про отримання відповідних земельних ділянок у власність, відповідачами не доведено.
До суду з позовом ОСОБА_1 звернувся 19 червня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності, що вірно було зазначено судом першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а саме скасування рішення № 12  Павлівської сільської ради народних депутатів Канівського району Черкаської області від 15.04.1994  3 сесії 12, рішення  № 14-17/V Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.01.2008  14 сесії 5 скликання та  визнання недійсним Державного акту серії ЯЖ № 107728,  виданого  11.06.2008 ОСОБА_6   на право власності на земельну ділянку розміром 0,2315 га в с. Павлівка Канівського району Черкаської області та скасування його державної реєстрації. У решті позовних вимог позов не підлягає задоволенню, як недоведений та безпідставний.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу.
Так, ч. 1 , ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Дослідивши надані позивачем докази в підтвердження витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Зокрема, у матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЧК № 000647 адвоката Гончарука А. В., Ордер на надання адвокатом Гончаруком А. В. правової допомоги серії ЧК № 102237 від 15.10.2020, квитанція до прибуткового касового ордеру від 30.05.2019 на суму 10000 грн та розрахунок (детальний опис послуг) 18.06.2019 (т. 1 а. с. 73-75).
Враховуючи викладене, позивач дійшов згоди з адвокатом щодо порядку та умов надання правничої допомоги та сплатив за неї 10000 грн, про що надав відповідні докази, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції.
Тому, враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення (50%), із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 50% судових витрат, а саме 1536,8 грн судового збору (по 384,20 грн з кожного) та 5000 грн витрат на правничу допомогу (1250 грн з кожного).
Враховуючи часткове задоволення позову судом першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, проте скасував оскаржуване рішеня з підстав невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, витрати на судовий збір за подачу апеляційної скарги необхудно залишити за ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Степанецької об`єднаної територіальної громади Черкаської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, державний реєстратор Степанецької ОТГ Черкаської області про визнання неправомірними рішення органу місцевого самоврядування, їх скасування та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, скасування реєстрації права власності задовольнити частково.
Скасувати рішення № 12  Павлівської сільської ради народних депутатів Канівського району Черкаської області від 15.04.1994  3 сесії 12 скликання  про безкоштовну передачу   ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,23 га для ведення підсобного селянського господарства, розташовану в АДРЕСА_2 .
Скасувати рішення  № 14-17/V Павлівської сільської ради Канівського району Черкаської області від 25.01.2008  14 сесії 5 скликання  про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства  площею 0,2315 га  в с. Павлівка  ОСОБА_6 .
Визнати недійсним Державний акт серії ЯЖ № 107728,  виданий  11.06.2008 ОСОБА_6   на право власності на земельну ділянку розміром 0,2315 га в с. Павлівка Канівського району Черкаської області та скасувати державну реєстрацію речового права власності на земельну ділянку.
У решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Степанецької об`єднаної територіальної громади Черкаської області на користь  ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору з кожного по 384,20 грн та по 1250 грн витрат на правничу допомогу, а всього по 1634,20 грн з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.  
Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов