П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 р.	м. Одеса	Справа № 540/816/21	

 	                            Суддя в суді І інстанції Варняка С.О.                             Рішення суду І інстанції прийнято у м. Херсон	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Херсонській обласній прокуратурі про стягнення з Держави Україна в особі Херсонської обласної прокуратури матеріальної шкоди у вигляді недотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», завданої положеннями п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 липня 2015 року по 05 травня 2020 року, у сумі 1  236  947,00 грн.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у спірному періоді, керуючись чинними положеннями Бюджетного кодексу України, прокуратура не мала правових підстав для нарахування позивачу посадового окладу у визначеному ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» розмірі.
При цьому, рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року, яким визнано неконституційними окремі положення Бюджетного кодексу України, не має зворотної дії у часі, а як наслідок не може вплинути на спірні правовідносини, так як вони виникли до його прийняття.
Крім того, після прийняття відповідного рішення Конституційного Суду України та до звільнення позивача з органів прокуратури, розмір посадового окладу прокурорів також  правомірно обмежувався положеннями ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення – скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з жовтня 2005 року по травень 2020 року ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України, а з травня 2013 року в органах прокуратури Херсонської області на різних посадах, а саме:
- з 08 травня 2013 року по 30 липня 2014 року на посаді старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Херсонської області;
- з 30 липня 2014 року до 04 вересня 2014 року на посаді старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Херсонської області;
- з 04 вересня 2014 року по 29 січня 2015 року на посаді прокурора відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури Херсонської області;
- з 29 січня 2015 року по 03 серпня 2015 року на посаді начальника відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури Херсонської області;
- з 03 серпня 2015 року по 05 травня 2020 року на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Херсонської області, що підтверджується копією трудової книжки.
Наказом прокуратури Херсонської області від 30 квітня 2020 року № 184к позивача звільнено з вищевказаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру».
При цьому, на запит позивача Херсонською обласною прокуратурою 22 січня 2020 року надано відповідь, відповідно до якої розмір посадового окладу на посаді начальника відділу прокуратури Херсонської області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 зі змінами складав: з 01 липня 2015 року по 30 листопада 2015 року - 2316,00 грн.; з 01 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року - 2894,00 грн.; з 06 вересня 2017 року по 22 грудня 2020 року – 7210,00 грн.
Між тим, 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури направлено клопотання про здійснення перерахунку посадового окладу прокурора та виплату відшкодування шкоди, спричиненої нормативним актом, визнаним в подальшому неконституційним.
В свою чергу, Херсонською обласною прокуратурою 02 березня 2021 року надано відповідь на отримане клопотання та відмовлено у його задоволенні.
При цьому, вважаючи, що згідно ЗУ «Про прокуратуру» за працівниками органів прокуратури з 2015 року визначено право на оплату праці у нових (підвищених) окладах, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення нанесених йому матеріальних збитків у вигляді недоотриманої заробітної плати.
За наслідком встановлення усіх обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у спірний період позивачу завдано відповідні матеріальні збитки у зв`язку з прийняттям неконституційного нормативно-правового акту, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, Закон України «Про прокуратуру», визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно до ч. 9 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗУ «Про прокуратуру», фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в первинній редакції), посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року), посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 113-IX від 19 вересня 2019 року), посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому, згідно п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року, у справі № 1-223/2018(2840/18), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, Конституційним Судом України встановлено, що вказана норма, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення судом цього Рішення.
Крім того, з 25 вересня 2019 року набрав чинність ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка допущеної Херсонською обласною прокуратурою бездіяльності щодо здійснення належного розрахунку з позивачем за період його роботи з 01 липня 2015 року по 05 травня 2020 року.
В даному випадку, позивач вважає, що він у зазначеному періоді мав право на отримання посадового окладу та похідних від нього виплат у встановленому ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» розмірі, а не у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При цьому, у якості способу поновлення своїх порушених прав позивачем зазначено про необхідність стягнення із суб`єкта владних повноважень збитків у вигляді недоотриманої частини заробітної плати внаслідок прийняття неконституційного акту, у загальній сумі 1  236  947,00 грн.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

При цьому, до 26 березня 2020 року, а саме до прийняття рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року, у справі № 1-223/2018(2840/18), діяло положення Бюджетного кодексу України, яке передбачало, що ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (розміри посадових окладів прокурорів) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Між тим, постановою КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31 травня 2012 року, зокрема, затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.
Тому, враховуючи вищевикладені положення Бюджетного кодексу України, які діяли у спірному періоді, колегія суддів вважає, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати (посадового окладу та інших виплат) позивачу поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці своїх працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року, у справі № 820/4648/15, від 13 липня 2016 року, у справі № 820/4653/15.
З іншого боку, колегія суддів вважає, що рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року, у справі № 1-223/2018(2840/18), не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки вони виникли до його прийняття.
В даному випадку, визнання неконституційними певних положень Бюджетного кодексу України не може мати наслідком визнання протиправними дій прокуратури при виплаті позивачу заробітної плати (посадового окладу), які вчинено до визнання таких норм неконституційними, оскільки прокуратура не мала підстав для неврахування чинних на час прийняття відповідного рішення норм законодавства.
Крім того, враховуючи вищевикладені висновки, колегія суддів вважає помилковими доводи позивача про те, що у межах спірних правовідносин йому завдано матеріальних збитків у вигляді недоотриманої частини заробітної плати внаслідок прийняття неконституційного акту.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав у вигляді стягнення матеріальних збитків, жодним чином не змінює характеру спірних правовідносин, що виникли у момент проходження ним публічної служби та фактично стосуються стягнення недоплаченої заробітної плати.
З іншого боку, щодо періоду роботи позивача після прийняття відповідного рішення Конституційного Суду України та до звільнення позивача з роботи в органах прокуратури,  колегія суддів зазначає, що розмір посадового окладу прокурорів також обмежувався вищевказаними положеннями ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» до завершення процедури реформування прокуратур.
При цьому, вищевказані положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у межах спірного періоду не визнавалися неконституційними, а як наслідок мали враховуватись прокуратурою при нарахуванні заробітної плати позивачу.
В свою чергу, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам, а як наслідок зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури – задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року – скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення коштів.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.