ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2021 р.                                 Справа№ 910/11678/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гарник Л.Л.
суддів:            Пантелієнка  В.О. 
          Копитової  О.С. 
 
секретар судового засідання Ковган О.І.
за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 11.11.2021

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж»
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 
у справі № 910/11678/18 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж»
до Державного підприємства «Конярство України»
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
про стягнення 1 934  047,24 грн. 
за зустрічним позовом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж»,
2. Державного підприємства «Конярство України»
про визнання недійсним договору про надання сільськогосподарських послуг № 1/05 від 12.05.2016
в межах справи № 910/21682/15
за заявою     Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ»
до Державного підприємства "Конярство України"   
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015.
03.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж» (далі - ТОВ «Агрофірма Престиж», позивач)  звернулося до господарського суду з позовними вимогами (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) до Державного підприємства "Конярство України" (далі - ДП "Конярство України", відповідач), у якому просило стягнути 1 934 047, 24 грн., з яких 1 605 958, 82 грн. - заборгованість за договором про надання сільськогосподарських послуг від 12.05.2016 № 1/05, 436  178,19 грн. - інфляційні втрати, 161  627,61 грн. - 3 % річних.
Позовні вимоги за позовом ТОВ «Агрофірма Престиж» обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору про надання сільськогосподарських послуг від 12.05.2016 № 1/05  в частині своєчасної та повної оплати вартості наданих послуг. 
У свою чергу, 21.08.2020 Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - Міністерство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про визнання недійсним договору про надання сільськогосподарських послуг від 12.05.2016 № 1/05 з тих підстав, що вказаний договір від імені ДП "Конярство України" укладений керівником Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України» Павловською Ганною Іванівною, яка не мала необхідних повноважень.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі № 910/11678/18:
- відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Агрофірма Престиж» до ДП «Конярство України» про стягнення заборгованості;
- задоволено позов Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до ТОВ «Агрофірма Престиж», ДП «Конярство України» про   визнання недійсним договору про надання сільськогосподарських послуг;
- визнано недійсним договір про надання сільськогосподарських послуг № 1/05 від 12.05.2016, укладений Філією «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України» та ТОВ «Торговий будинок «Новаагро»;
- стягнуто з ТОВ «Агрофірма Престиж» на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 1 051 грн. судового збору;
- стягнуто з ДП "Конярство України" на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 1 051 грн. судового збору. 
ТОВ «Агрофірма Престиж» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі № 910/11678/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ «Агрофірма Престиж» в повному обсязі та  відмовити у задоволенні позову Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро» (далі - ТОВ «Торговий будинок «Новаагро») як співвідповідача у даній справі; не враховано рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2019 у справі № 922/251/19, згідно з яким відмовлено у задоволенні позову ДП "Конярство України" до ТОВ «Торговий будинок «Новаагро», ТОВ «Агрофірма Престиж» про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги від 07.06.2018 № 1-07.
Заперечуючи правильність висновку суду про відсутність у керівника Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП "Конярство України" Павловської Г.І. необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення цивільно-правових угод від імені ДП "Конярство України", предметом яких є надання послуг на суму , що перевищує 50  000 грн., скаржник наголошує, що при укладенні договору про надання сільськогосподарських послуг від 12.05.2016 № 1/05 виходив з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо керівника Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64».
У скарзі йдеться про те, що волевиявлення ДП "Конярство України" на укладення договору про надання сільськогосподарських послуг від 12.05.2016 № 1/05 підтверджується актами прийняття робіт (надання послуг) за цим договором; погодження та наступне схвалення вказаного договору з боку ДП "Конярство України" підтверджується додатками №№ 1-3 до вказаного договору та додатковою угодою до цього договору від 27.12.2016 № 1; прийняття послуг, наданих за цим договором, підтверджується складеними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.02.2017, а також тою обставиною, що відповідачем не вчинялись дії, спрямовані на відмову від прийняття вказаних послуг. 
До того ж, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.03.2018 у справі № 910/24512/16, керуючись ст. 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), скаржник заперечує правильність обчислення судом першої інстанції строку позовної давності за зустрічним позовом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірмиа Престиж» передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Агрофірма Престиж» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи №910/11678/18 до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11678/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж» до Державного підприємства «Конярство України»     про стягнення 1   934   047, 24 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Престиж» залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом надання доказів сплати судового збору.
У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Доманської М.Л., Пантелієнка В.О., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2021, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Верховець А.А., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2021 ТОВ «Агрофірма Престиж» поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.
23.07.2021 від ТОВ «Агрофірма Престиж» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за електронною адресою - aleksandr.krayz@gmail.com.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Верховця А.А., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Пашкіна С.А., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 справу  прийнято до провадження визначеною колегією суддів, призначено проведення судового засідання 16.09.2021 в режимі відеоконференції.
02.08.2021 від Міністерства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
04.08.2021 від ДП «Конярство України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
14.09.2021 від ТОВ «Агрофірма Престиж»  надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пашкіної С.А., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Пантелієнко В.О., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 справу  прийнято до провадження визначеною колегією суддів.
15.09.2021 від ТОВ «Агрофірма Престиж» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника 16.09.2021 у судовому засіданні в Олександрівському районному суді Донецькій області.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 розгляд справи № 910/11678/18 відкладено.
05.10.2021 від ТОВ «Агрофірма Престиж» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Хрипуна О.О., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 справу  прийнято до провадження визначеною колегією суддів.
  Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 розгляд справи відкладено.
05.10.2021 від ТОВ «Агрофірма Престиж» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Доманської М.Л., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Пантелієнко В.О., Поляков Б.М.
10.11.2021 суддею Поляковим Б.М. подано заяву про самовідвід у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 заяву судді Полякова Б.М. про самовідвід задоволено; матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 справу  прийнято до провадження визначеною колегією суддів.
Північний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання ТОВ «Агрофірма Престиж» про відкладення розгляду справи, обґрунтованого зайнятістю представника 11.11.2021 у судовому засіданні по справі № 910/11678/18 в Господарському суді Харківської області.
Частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Агрофірма Престиж» неодноразово зверталося з клопотанням про відкладення розгляду справи та з огляду на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, мало достатньо часу для забезпечення належного представництва інтересів в суді апеляційної інстанції.
Окрім того, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.
Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
З наведених підстав клопотання ТОВ «Агрофірма Престиж» про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В силу положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту.
Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17). 
При цьому, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії (аналогічний висновок міститься у п. 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).
Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги за позовом ТОВ «Агрофірма Престиж» про стягнення 1 934 047,24 грн., на підставі статті 903 ЦК України, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань щодо повної оплати послуг, наданих йому відповідно до умов договору від 12.05.2016 № 1/05; а також вимоги за позовом Міністерства про визнання недійсним вказаного договору від 12.05.2016 № 1/05 на підставі статті 215 ЦК України у зв`язку з недодержанням  в момент вчинення правочину вимог, встановлених частиною другою статті 203 ЦК України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за своїм змістом оспорюваний договір від 12.05.2016 № 1/05 є договором про надання послуг, відносини сторін за яким регулюються главою 63 ЦК України.
Такі договори можуть визнаватися недійсними в судовому порядку з підстав недодержання в момент їх вчинення вимог, установлених ст. 203 ЦК України.
Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Отже, відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20). 
Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (аналогічний висновок викладений у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18). Разом з тим, право на судовий захист, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України, вимагає, щоб порушення, про яке стверджує особа, було реальним, обґрунтованим і стосувалось індивідуально виражених прав або інтересів такої особи.
Тобто у разі, якщо договір оскаржує особа, яка не є стороною цього договору, така особа, звертаючись з відповідним позовом до суду, має навести обґрунтування, в чому полягає порушення її прав та охоронюваних законом інтересів цим правочином. 
При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
Задовольняючи позовні вимоги Міністерства як особи, яка не є стороною договірних відносин у цьому спорі, місцевий господарський суд обґрунтовано з`ясував обставини порушення цивільного права Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у цьому спорі, за захистом якого останнє звернулося до суду.
Зокрема, згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства об`єктами державної власності» від 09.10.2019 № 954-р ДП «Конярство України» передано із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, про що складено акт приймання-передачі від 18.10.2019, на підставі якого у Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, відповідно до пункту 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482, виникло право на управління ДП «Конярство України».
Згідно з частиною першою статті 133 Господарського кодексу України (далі - ГК України) основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.
Колегія суддів вважає слушними доводи Міністерства з приводу того, що останнє є органом, який здійснює контроль за ДП "Конярство України", в тому числі за використанням і збереженням державного майна, закріпленого за ним.
Отже, внаслідок укладення оспорюваного Договору про надання сільськогосподарських послуг від 12.05.2016 № 1/05 створено юридичні наслідки для Міністерства як власника державного майна, закріпленого за ДП "Конярство України", та умови для порушення права Міністерства щодо здійснення контролю за використанням та збереженням цього майна.
Матеріалами справи підтверджується, що 12.05.2016 між ТОВ «Торговий будинок «Новаагро» (виконавець) та ДП «Конярство України» в особі Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» (замовник) укладений договір про надання сільськогосподарських послуг № 1/05 (далі - Договір).
З боку замовника Договір підписала керівник Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України» Павловська Ганна Іванівна, діючи на підставі довіреності від 28.01.2016 № 2, за погодженням з ДП «Конярство України» від 25.05.2016 № 326.
Договір містить відтиск печатки з ідентифікаційним кодом Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України».
Відповідно до умов Договору про надання сільськогосподарських послуг виконавець зобов`язався за завданням замовника надати останньому послуги у рослинництві із використанням сільськогосподарської техніки.
Порядок, умови, вартість послуг визначається в специфікації, що є додатком до договору (пункти 1.1, 1.2, 2.1).
Загальна сума цього договору складається з суми всіх актів виконаних робіт, підписаних сторонами (пункт 1.3).
Розрахунки за послуги виконавця здійснюються у національній валюті у строк до 28.02.2017 шляхом сплати замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця у відповідності до специфікацій, або в іншій формі, передбаченій діючим законодавством України (пункт 3.1 з урахуванням змін, внесених згідно з Додатковою угодою від 27.12.2016 № 1).
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками і діє до 31.12.2016, але у будь-якому випадку, повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1).
Згідно довіреності від 28.01.2016 № 2, виданої ДП «Конярство України», останнім уповноважено Павловську Ганну Іванівну на виконання повноважень щодо Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України», для чого їй надається право виконувати всі дії, пов`язані з цією довіреністю, в тому числі за попереднім погодженням з підприємством (ДП «Конярство України») укладати цивільно-правові угоди та договори, якщо вартість єдиноразової операції з одним контрагентом перевищує 100  000 грн. без ПДВ для товарів, робіт, а послуг - більше 50  000 грн. без ПДВ; довіреність діє з 01.02.2016 до 31.01.2017.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.05.2016 № 310502/1, відповідно до договору від 12.05.2016 № 1/05, виконавцем проведені роботи по обробці ґрунту «Напалмом» вартістю 510  313,92 грн. з урахуванням ПДВ.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 30.06.2016 № 30, відповідно до договору від 12.05.2016 № 1/05, виконавцем проведені роботи по внесенню у грунт «КАС» та по посіву насіння соняшника в грунт загальною вартістю 883  158,91 грн. з урахуванням ПДВ.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 15.07.2016 № 41, відповідно до договору від 12.05.2016 № 1/05, виконавцем проведені роботи по обробці ґрунту гербіцидом «Імперіалом» вартістю 327  750,91 грн. з урахуванням ПДВ.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 16.12.2016 № 5, відповідно до договору від 12.05.2016 № 1/05, виконавцем проведені роботи по перевезенню соняшника вартістю 55  896,22 грн. з урахуванням ПДВ.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 16.12.2016 № 6, відповідно до договору від 12.05.2016 № 1/05, виконавцем проведені роботи по збиранню соняшника вартістю 89  497,20 грн. з урахуванням ПДВ.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 21.02.2017 № 4, відповідно до договору від 12.05.2016 № 1/05, виконавцем проведені роботи по збиранню соняшника вартістю 393  099,24 грн. з урахуванням ПДВ.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 21.02.2017 № 5, відповідно до договору від 12.05.2016 № 1/05, виконавцем проведені роботи по перевезенню соняшника вартістю 121  174,60 грн. з урахуванням ПДВ.
Вищевказані акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) складені за участю керівника Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України» Павловської Ганни Іванівни, особа якої вказана в якості підписанта від замовника.
Акти містять відтиск печатки з ідентифікаційним кодом Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64»  ДП «Конярство України».
28.02.2017 між ТОВ «Торговий будинок «Новаагро» (виконавець) та ДП «Конярство України» в особі Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» (замовник) укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Від імені ДП «Конярство України» договір підписала керівник Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України» Павловська Ганна Іванівна, діючи на підставі довіреності від 28.01.2016 № 2.
Відповідно до умов вказаного договору сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають за договором від 12.05.2016 № 1/05, в якому ТОВ «Торговий будинок «Новаагро» є кредитором, а ДП «Конярство України» - боржником щодо виконання грошового зобов`язання в сумі 2  380  891 грн. з урахуванням ПДВ, тощо (пункт 1).
У зв`язку із заліком зустрічних однорідних вимог, визначених у пункті 1 цієї угоди грошові зобов`язання боржника за договором постачання товару від 12.05.2016 № 1/05 у розмірі 774  932,18 грн. з урахуванням ПДВ вважаються виконаними (пункт 4).
07.06.2018 між ТОВ «Торговий будинок «Новаагро» (первісний кредитор) та ТОВ «Агрофірма Престиж» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 1-01, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором про надання сільськогосподарських послуг від 12.05.2016№ 1/05, укладеним між первісним кредитором і Державним підприємством "Конярство України" в особі філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» (пункт 1.1).
На підставі встановлених обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, судова палата керується наступним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Підставою недійсності правочину за приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Зважаючи на положення ст. ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 чт. 92 ЦК України).
Стосовно правочину, то його юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на норму ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.
З наведеного слідує, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Що ж до кола повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, то воно визначається її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.
За приписами абзацу 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац 2 ч.3 ст. 92 ЦК України).
Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).
Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої начальнику філії, який укладає договір від імені юридичної особи.
Отже, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено начальником відокремленого підрозділу (філії) юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.
Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента
Зазначена правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 05.05.2020 у справі №911/1634/19, від 27.02.2020 у справі №923/555/19, від 02.10.2019 у справі №910/22198/17, від 02.04.2019 у справі №904/2178/18, від 26.02.2019 у справі №925/1453/16, від 12.06.2018 у справі №927/976/17, від 20.02.2018 у справі №906/100/17.
Як встановлено, спірний договір від імені ДП «Конярство України» укладено керівником Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» ДП «Конярство України» Павловською Ганою Іванівною, яка діяла на підставі довіреності від 28.01.2016 № 2.
Згідно приписів ст. 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
Діяльність Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» Державного підприємства «Конярство України» регулює Положення, затверджене наказом Державного підприємства «Конярство України» від 24.11.2011 № 24 та погоджене Міністерством аграрної політики та продовольства України.
Положенням про філію передбачено, що координацію діяльності філії, контроль за дотриманням цього Положення та ефективністю використання і збереження закріпленого за філією майна здійснює Державне підприємство «Конярство України» (пункт 1.2).
Філія не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом ДП "Конярство України" (пункт 4.1).
У відносинах з державними органами і суб`єктами господарської діяльності філія виступає як представник ДП "Конярство України" і діє у межах, наданих законами України та цими положеннями повноважень (пункт 4.3). 
Філія має власну печатку з ідентифікаційним кодом, рахунки в банках тощо (пункт 4.5).
За змістом пункту 7.1 Положення філія має право:
- користуватися майном, закріпленим за нею ДП "Конярство України", для здійснення своєї господарської діяльності;
- від імені ДП "Конярство України" вступати у правовідносини, набувати майнових прав і немайнових прав та нести зобов`язання в порядку, передбаченому цим положенням та чинним законодавством України;
- видавати накази та інші розпорядчі документи з питань діяльності філії, що не суперечать чинному законодавству України та цим положенням;
- планувати, організовувати і здійснювати усі види діяльності, не забороненої чинним законодавством України, виходячи із відповідних планів і програм ДП "Конярство України".
Філія зобов`язана дотримуватись вимог чинного законодавства України та умов цього Положення (пункт 7.2.1).
Філія зобов`язана здійснювати контроль за належним виконанням контрагентами діючих правочинів та негайно (протягом 24 годин) інформувати ДП "Конярство України" про невиконання вимог правочинів та/або незаконні дій фізичних та юридичних осіб (пункт 7.2.3).
Для здійснення оперативного управління (керівництва) справами філії призначається керівник Філії (пунктом 8.1).
Повноваження керівника філії визначаються трудовим контрактом та довіреністю, виданою ДП «Конярство України» (пункт 8.4).
Керівник філії укладає від імені ДП «Конярство України» господарські, цивільно-правові договори в межах сум, передбачених трудовим контрактом та довіреністю (пункт 8.6.10).
Отже, згідно з Положенням філія має право від імені ДП "Конярство України" вступати у правовідносини, набувати майнових прав і немайнових прав та нести зобов`язання в порядку, передбаченому цим положенням та чинним законодавством України, а керівник філії - укладати від імені ДП «Конярство України» господарські, цивільно-правові договори в межах сум, передбачених трудовим контрактом та довіреністю.
Згідно вказаної в преамбулі оспорюваного договору довіреності від 28.01.2016 № 2, ДП «Конярство України» уповноважило Павловську Ганну Іванівну за попереднім погодженням з Підприємством укладати цивільно-правові угоди та договори, якщо вартість єдиноразової операції з одним контрагентом перевищує 100  000 грн. без ПДВ для товарів, робіт, а послуг більше 50  000 грн. без ПДВ; довіреність діє з 01.02.2016 до 31.01.2017.
Згідно довіреності від 30.12.2016 № 73 ДП «Конярство України» уповноважило Павловську Ганну Іванівну за попереднім погодженням з Підприємством укладати цивільно-правові угоди та договори, якщо вартість єдиноразової операції з одним контрагентом перевищує 300  000 грн. (у тому числі ПДВ) для товарів, робіт та послуг;  довіреність діє з 01.01.2017 до 25.09.2017.
Згідно з актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) у період з 31.05.2016 по 21.02.2017 загальна вартість послуг, наданих на підставі оспорюваного договору, дорівнює 2  380  891 грн. та складається з вартості послуг, пов`язаних з обробкою ґрунту «Напалмом» вартістю 510  313,92 грн. з урахуванням ПДВ, по внесенню у грунт «КАС» та по посіву насіння соняшника в грунт загальною вартістю 883  158,91 грн. з урахуванням ПДВ, по обробці ґрунту гербіцидом «Імперіалом» вартістю 327  750,91 грн. з урахуванням ПДВ, по перевезенню соняшника вартістю 55  896,22 грн. з урахуванням ПДВ, по збиранню соняшника вартістю 89  497,20 грн. з урахуванням ПДВ, по збиранню соняшника вартістю 393  099,24 грн. з урахуванням ПДВ, по перевезенню соняшника вартістю 121  174,60 грн. з урахуванням ПДВ.
З огляду на наведене, укладення Договору про надання сільськогосподарських послуг потребує погодження ДП «Конярство України», що в даному випадку дотримано не було.
Оскільки в Договорі зазначено про укладення і підписання його керівником філії, який діє на підставі довіреності від 28.01.2016 № 2, то наведене свідчить, що інша сторона спірного Договору була обізнана про зміст цієї довіреності у частині компетенції начальника філії, зокрема і обмежень щодо укладення від імені юридичної особи договорів, і будь-які обставини, які свідчать про зворотнє - відсутні
Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує те, що укладення спірного договору 12.05.2016 за наявності попереднього погодження з ДП "Конярство України" від 25.05.2016 № 326, про яке йдеться у преамбулі Договору, унеможливлене з огляду на дату вказаного погодження. 
До того ж, матеріали справи не містять вказане погодження від 25.05.2016 № 326, інші докази щодо встановлення факту укладення оспорюваного договору між сторонами, а також конклюдентних дій з боку ДП «Конярство України» щодо схвалення або погодження цього договору, прийняття ним послуг за цим договором, обізнаності про його укладення.
В матеріалах справи відсутні докази, які переконливо свідчать про фактичні обставини надання обумовлених Договором послуг ДП "Конярство України".
Вищевказані акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2017, з рахуванням встановлених обставин справи та за відсутності в них відомостей про прийняття послуг та укладення договору ДП «Конярство України», такими доказами не є.
Надані позивачем додатки №1, №2, №3 до Договору з відомостями про найменування, строки виконання та вартість робіт, з урахуванням встановлених обставин справи та за відсутності в них відомостей про дату складення, про прийняття послуг ДП "Конярство України", також не мають сили належних доказів у даній справі.
З наведених підстав судова колегія ввжає, що Павловська Ганна Іванівна як керівник Філії «Новоолександрівський кінний завод № 64» на укладання договору ДП «Конярство України» не уповноважувалась, та у цьому зв`язку зазначає про відсутність події попереднього погодження та подальшого схвалення Договору купівлі-продажу з боку ДП «Конярство України».
Крім того, відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Таким чином, представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин.
Приписами ст. 241 Цивільного кодексу України встановлений лише один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій.
Отже, дії представника в інтересах особи, яку він представляє з перевищенням повноважень, не ґрунтуються на волі особи, в інтересах якої він діяв.
При цьому, при оцінці судом обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.
Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 05.05.2020 у справі №911/1634/19.
Отже, з огляду на надання під час розгляду справи доказів на підтвердження обставин, які свідчать про те, що укладаючи оспорюваний правочин, представник ДП «Конярство України» діяв із перевищенням наданих повноважень, а також приймаючи до уваги, що схвалення такого правочину з боку ДП «Конярство України» не відбулося, колегія суддів зазначає про наявність підстав для визнання недійсним спірного правочину.
Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта щодо неправильності обчислення судом першої інстанції строку позовної давності за позовом Міністерства, оскільки, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, тих обставин, що оспорюваний Договір укладений без погодження та схвалення з боку ДП «Конярство України», судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що Міністерству стало відомо про укладення вказаного договору після його залучення до участі у даній справі  та ознайомлення представника з матеріалами справи, що відбулося 10.07.2020.
Аргументи апеляційної скарги щодо необхідності залучення до участі у справі ТОВ «Торговий будинок «Новаагро» не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 47 ГПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони  діє в судовому процесі самостійно.
Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. 
Судом апеляційної інстанції встановлено належність відповідачів за позовними вимогами Міністерства.
Та обставина, що згідно з рішенням Господарського суду Харківської області від 10.09.2019 у справі № 922/251/19 відмовлено у задоволенні позову ДП "Конярство України" до ТОВ «Торговий будинок «Новаагро», ТОВ «Агрофірма Престиж» про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги від 07.06.2018 № 1-07, не впливає на результат розгляду даної справи.
Враховуючи вищевикладене, а також наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог Міністерства про визнання недійсним Договору.
З урахуванням встановлених обставин справи та положень частини першої статті 216 ЦК України, згідно з якою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, позов ТОВ «Агрофірма Престиж» про стягнення коштів на підставі Договору, задоволенню не підлягає, оскільки право вимоги позивача за первісним позовом ґрунтувалось саме на підставі зазначеного договору, який визнано недійсним.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У справі, що розглядається, скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної  інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Престиж» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі № 910/11678/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст складено 26.11.2021.

Головуючий суддя                                                            Л.Л. Гарник 

Судді                                                                                В.О. Пантелієнко

                                                                                О.С. Копитова