КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  Справа №755/2428/21                                                                                 Головуючий у І інстанції Хромова О.О.
  Провадження №22-ц/824/12119/2021                                                         Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
           суддів:                                                            Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання     Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів,
В С Т А Н О В И В:
 
    У лютому 2021 року позивачка пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що 30 березня 2016 року вона видала відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., зареєстровану в реєстрі за № 1102, відповідно до якої уповноважила вищевказаних осіб управляти та розпоряджатися (продавати, передавати в оренду, позичку) належний їй автомобіль марки «Ssang Yong» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Зазначеною довіреністю також уповноважено відповідача на отримання грошових коштів.
На підставі даної довіреності відповідач зняв з обліку належний їй автомобіль з метою подальшої його реалізації.
05 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6541/2019/1299752, відповідно до якого у власність ОСОБА_3 передано автомобіль марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , за ціною 258 107, 85 грн.
Позивач зазначає, що вона, як власник автомобіля, жодних коштів від його продажу не отримувала, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 258 107, 85 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 15 червня 2021 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, яке підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не досліджено обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_1 в 2012 році на території АР Крим. Вказаному автомобілю було присвоєно державний знак РФ.
Оскільки на території України у ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_3 перебувають родичі, у них виникла необхідність у пересуванні на вказаному автомобілі по території України. Тому, в 2016 році виключно для отримання на автомобіль державних номерних знаків України, ОСОБА_3 домовився із своєю донькою - ОСОБА_2 , яка проживає в м. Дніпро про те, що він оформить право власності на автомобіль на неї, після чого ОСОБА_2 зобов`язалася надати на ім`я ОСОБА_3 , а також його дружини - ОСОБА_1 довіреність на право управляти і розпоряджатися, обміняти, здати в оренду, продати вказаний автомобіль.
Після вказаної домовленості, ОСОБА_1 в 2016 році перереєструвала на доньку свого чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 вказаний автомобіль з присвоєнням автомобілю реєстраційного номеру НОМЕР_1 .
При здійсненні вказаної перереєстрації автомобіля на ОСОБА_2 остання ніяких грошових коштів власниці автомобіля - ОСОБА_1 не передавала.
В свою чергу, ОСОБА_2 , виконуючи умови домовленості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , того ж дня 30.03.2016 року надала на ім`я ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_1 . Генеральну довіреність серії НАІ № 546738, яка надавала право на повне розпорядження автомобілем, у тому числі і право на його перереєстрацію на іншу особу.
В подальшому, діючи на підставі вказаної довіреності ОСОБА_1 оформила право власності на автомобіль на свого чоловіка - ОСОБА_3 , з присвоєнням державного реєстраційного знака - НОМЕР_2 .
При цьому будь-яких грошових коштів ОСОБА_3 своїй дружині - ОСОБА_1 фактично не передавав, оскільки вказана перереєстрація автомобіля здійснювалася формально, на підставі домовленості між сім`єю ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .
Відповідно, будь-яких домовленостей відносно передачі коштів за вказаний автомобіль між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не  було, оскільки довіреність ОСОБА_2 надавалася ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виключно для того, щоб присвоїти автомобілю державні номерні знаки України.
Крім того зазначає, що позивачкою ОСОБА_2 з моменту видачі довіреності, тобто з 30.06.2016 року взагалі не пред`являлося будь-яких вимог до ОСОБА_1 про передачу їй ( ОСОБА_2 ) грошових коштів, отриманих в результаті продажу автомобіля «Ssang Yong», держ. знак НОМЕР_1 .
Також наголошує на тому, що довіреність за змістом не передбачає будь-яких обов`язків щодо передачі грошових коштів за проданий автомобіль.
Будь-яких договорів, відповідно до яких Повірена особа ( ОСОБА_1 ) повинна була б передати вказані грошові кошти Поручителю ( ОСОБА_6 ) між вказаними сторонами  не укладалося.
Позивачкою, всупереч вимог ст. 76-80, 81 ЦПК України, не надано до матеріалів справи доказів, які б свідчили про укладення між сторонами Договору доручення.
Довіреність, видана на ім`я відповідачки та на підставі усної домовленості, також не свідчить про укладення між сторонами Договору доручення, оскільки лише підтверджує повноваження відповідачки діяти від імені позивача, визначає перелік прав, якими останній наділяється у зв`язку з цим та не містить переліку юридичних дій, які відповідачка зобов`язана вчинити на користь позивача.
Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу не надходив.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2021 року справу призначено судді-доповідачу Голуб С.А.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Климась Ю.І. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Алексєєв О.Є. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходить висновку що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 березня 2016 року ОСОБА_2 видала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ПетрушенськоюІ.Р. та зареєстровану в реєстрі за № 1102. Даною довіреністю ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 , ОСОБА_3 управляти, розпоряджатися, обміняти, здати в оренду, продати за ціну і на умовах за їх розсудом належний ОСОБА_2 автомобіль марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Довіреність видана строком на три роки - по 30 березня 2019 року.
05 лютого 2019 року між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу № 6541/2019/1299752 транспортного засобу, за умовами якого у власність ОСОБА_3 передано автомобіль марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Згідно із пунктом 2 укладеного Договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору.
Відповідно до пункту 3.1 Договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 258 107,58 грн.
В пункті 5 Договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим Договором, сплатити продавцеві ціну транспортного засобу, зазначену у пункті 3.1. Договору.
Таким чином, новим власником автомобіль марки «Ssang Yong» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення коштів від продажу автомобіля марки «Ssang Yong», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 258 107,58 грн, відмовлено.
У рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року встановлено, що з аналізу змісту договору купівлі - продажу від 05 лютого 2019 року № 6541/2019/1299752 вбачається, що продавцем є ОСОБА_7 , а покупцем ОСОБА_3 , що свідчить про те, що ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_7 за автомобіль «Ssang Yong », 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , кошти в сумі 258 107, 85 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують правовідносини представництва, і повноваження повіреного щодо юридичних дій з укладення цивільно-правових угод, предметом якої, в даному конкретному випадку, був автомобіль, чітко визначалися наданою довіреністю.
Суд вважав, що законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Оскільки права представника є похідними від прав особи, яку представляють, відтак у відповідачки перед позивачкою з моменту продажу автомобіля, виникло зобов`язання щодо передачі довірителеві коштів, отриманих на виконання доручення.
Судова колегія не погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Сутність та правова природа загального цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.
Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).
Довіреність та договір доручення є одними з основних документів, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя.
Довіреність видається однією особою, тобто довірителем іншій особі (представнику), тому видача довіреності є одностороннім правочином, вона підписується тільки довірителем, а договір доручення - довірителем і повіреним.
Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив, зокрема у постанові          від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18 (провадження № 61-16849св 19), від 30 червня 2021 року у справі № 761/34277/18 (провадження № 61-10820св20)
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачка надала суду копію довіреності і докази продажу автомобіля позивачкою у 2019 році. Із довіреності вбачається, що вона надана не конкретно на продаж автомобіля, а нею уповноважувалась відповідачка користуватись, розпоряджатись автомобілем, також його страхувати, ремонтувати та вчиняти всі можливі дії, які може з автомобілем вчиняти власник. Із змісту довіреності не вбачається обов`язку відповідачки звітувати перед позивачкою за усі вчинені нею дії щодо автомобіля. Доказів укладення між сторонами договору доручення на продаж автомобіля матеріали справи не містять.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що не підлягають доведенню ті обставини, що при укладанні договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_1 258107 грн., оскільки ці обставини встановлені рішенням Деснянського районного суду у справі №753/6427/20. Разом із тим, ці обставини не доводять укладення між сторонами договору доручення. Сама по собі довіреність заснована на довірі між довірителем та представником і не тягне за собою будь-якого обов`язку представника вчиняти  зазначені в довіреності дії і звітувати про їх вчинення, а договір доручення підписується довірителем і повіреним, і обов`язки сторін чітко визначаються договором.
В матеріалах справи відсутні докази, що між сторонами був укладений договір доручення, що відповідачка взяла на себе зобов`язання щодо виконання доручень позивачки, що сторони визначили яким чином повірений має звітувати перед довірителем.
Виходячи із змісту довіреності, позивачка уповноважила відповідачку здійснювати ряд юридично значимих дій від імені позивачки. При цьому будь-яких умов щодо здійснення таких дій в довіреності не зазначено.
Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачка довела в судовому засіданні ту обставину, що між сторонами був укладений договір доручення, його умови, а також невиконання відповідачкою умов такого договору.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Виходячи із викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що судом задоволена апеляційна скарга, а в задоволенні позову відмовлено, то суд апеляційної інстанції вважає доцільним стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 3871 грн. 62 коп., сплачені скаржником за звернення до суду з апеляційною скаргою. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3871 грн. 62 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Реквізити сторін:
позивач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя-доповідач

Судді: