ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" грудня 2021 р.                              Справа № 910/11069/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Корсака В.А. 
 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод
на ухвалу Господарського суду міста Києва 14.07.2021 
за заявою ОСОБА_1 
про забезпечення позову
у справі №910/11069/21 (суддя Гумега О.В.) 
за позовом  ОСОБА_1 
до 1) Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк";
2) Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод
про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.
за участю представників сторін: 
- позивача: Логутова С.В., адв.; 
- відповідача-1: повідомлений, але не з`явився; 
- відповідача-2: в режимі відеоконференції ОСОБА_2 , адв.;

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" (надалі відповідач-1/ АТ "Комінвестбанк"), Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод (надалі відповідач-2/ ОП Ужгородський коньячний завод) з наступними позовними вимогами:
-          визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.03.2020 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк" та Орендним підприємством Ужгородський коньячний завод (далі - Договір купівлі-продажу), предметом якого є нежитлове приміщення, загальною площею 683,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Приміщення), посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботею Алісою Михайлівною;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51815924 від 30.03.2020, прийняте приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботею Алісою Михайлівною, на підставі якого право власності на Приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850395180000) було зареєстроване за Орендним підприємством Ужгородський коньячний завод;
- припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод на Приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850395180000), зареєстроване на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботею Алісою Михайлівною за реєстраційним номером 90.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 (далі також - заявник) подав заяву про забезпечення поданого ним позову і просив суд:
- накласти арешт на Приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850395180000), власником якого є Орендне підприємство Ужгородський коньячний завод;
- заборонити будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які дії з державної реєстрації права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно, крім як на виконання судових рішень, які набрали законної сили, стосовно Приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850395180000).
Необхідність вжиття заходів забезпечення поданого фізичною особою позову обґрунтована посиланням на рішення  Національного банку України від 19.05.2017 року №163 "Про погодження набуття істотної участі в Публічному акціонерному товаристві "Комерційний інвестиційний банк" за яким, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3  є власниками опосередкованої істотної участі у розмірі 100% статутного капіталу Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" (далі також - Банк), у зв`язку із володінням частками у статутному капіталі акціонерів Банку, якими є:
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Латуж", яке володіє пакетом акцій Банку, що становить 32,9380% статутного капіталу АТ "Комерційний інвестиційний банк",
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Плодоовоч-Уж", якому належить пакет акцій Банку, що становить 25,00% статутного капіталу АТ "Комерційний інвестиційний банк",
- Орендне підприємство Ужгородський коньячний завод, яке володіє пакетом акцій Банку, що становить 42,0620% статутного капіталу АТ "Комерційний інвестиційний банк".
З огляду на статтю 2, п. 2 ч. 1 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" згадані акціонери  мають істотну участь у Банку, адже  володіють пакетом акцій в розмірі більше 10% статутного капіталу Банку.
Позивачу стало відомо, що 30.03.2020 Банк, у якому ОСОБА_3 , який обіймає посаду голови Наглядової ради  АТ"Комерційний інвестиційний банк", був укладений з ОП Ужгородський коньячний завод, де керівником та кінцевим бенефіціарним власником є  ОСОБА_3 , Договір купівлі-продажу, за яким за узгодженою між  сторонами договору ціною 27958365,60 грн, що суттєво нижче ринкової, передав у власність  ОП Ужгородський коньячний завод нерухоме майно, яке  являє собою нежитлове приміщення, приміщення №172, загальною площею 683,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . 
У розумінні п. 2 ч. 1 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ОП Ужгородський коньячний завод та ОСОБА_3 є пов`язаними із Банком особами, тож укладений між ними  договір не може передбачати умови, які не є поточними ринковими умовами, і мають визнаватися недійсним з моменту їх укладення в силу положень статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".
У випадку неплатоспроможності Банку, зазначав позивач, він як власник опосередкованої істотної участі в Банку та пов`язана із Банком особа, несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність (стаття 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність").
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , як власник опосередкованої істотної участі в Банку звернувся з позовом до господарського суду і просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу, укладений між Банком і його акціонером, визнати недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на Приміщення за ОП Ужгородський коньячний завод,припинити право власності на Приміщення за ОП Ужгородський коньячний завод.
Необхідність арешту нерухомого майна та встановлення судової заборони органам, які мають  право на вчинення реєстраційних дій, пов`язаних із реєстрацією права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОП Ужгородський коньячний завод, позивач посилався на копію оголошення, яке розміщене ОП Ужгородський коньячний завод з квітня 2021 на веб-сайті 100realtv.ua (у паперовому вигляді та електронну копію веб-сторінки, посвідчену електронним цифровим підписом) і яке, на думку позивача свідчить про намір ОП Ужгородський коньячний завод  продати комерційну нерухомість, розміщену за однаковою з придбаною  нерухомістю за спірним договором адресою, і такою ж площею.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на нежитлове приміщення загальною площею 683,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850395180000), власником якого є Орендне підприємство Ужгородський коньячний завод (Україна, 88014, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Тімірязєва, буд. 19; ідентифікаційний код 00412122); заборонено будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які дії з державної реєстрації права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно, крім як на виконання судових рішень, які набрали законної сили, стосовно нежитлового приміщення загальною площею 683,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 850395180000).
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2021 апеляційну скаргу Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.07.2021 у справі №910/11069/21 задоволено. Ухвалу господарського суду міста Києва від 14.07.2021 року у справі №910/11069/21 скасовано. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 09.11.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2021 у справі №910/11069/21 скасовано. Справу №910/11069/21 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
У судовому засіданні представник відповідача 2 (скаржника) в режимі відеоконференції підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу залишити в силі.
Представник позивача, в свою чергу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
За приписами частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною 4 статті 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Як вказувалось вище, до позовної заяви позивачем додано оголошення ОП Ужгородський коньячний завод з квітня 2021 на веб-сайті 100realtv.ua про продаж комерційної нерухомості, за однаковою з придбаною нерухомістю за спірним договором адресою, і такою ж площею, що свідчить, на думку суду, про дотримання позивачем вимог статей 73, 74 ГПК України.
Спір у даній справі стосується нерухомого майна, яке відчужене за спірним договором купівлі-продажу від 30.03.2020. 
Колегія суддів, враховуючи предмет даного спору, а також заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач і які вжиті судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою, зокрема, арешт майна, яке є предметом спірного договору купівлі-продажу, приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді арешту такого майна є розумним, обґрунтованим та адекватним. Права та інтереси позивача, про захист яких він просить, співвідносяться з майновими наслідками заборони відповідачу 2 (який став власником за спірним договором) та третім особам вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном. Колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного договору, лише тимчасово обмежить права відповідача 2 щодо розпорядження майном, яке фактично перебуває у його володінні, проте такі заходи не перешкоджають здійсненню відповідачем 2 господарської діяльності, в той час як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності. Отже, накладення арешту на спірне майно у цій справі має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, що заявлені, і такий захід може забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача у разі ухвалення рішення про задоволення позову. 
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що оскільки фактично предметом спору є нерухоме майно (договір купівлі-продажу цього майна), право власності на яке підлягає державній реєстрації, то доцільною і є заборона вчиняти щодо спірного нерухомого майна будь-які дії, пов`язані з його державною реєстрацією, крім як на виконання  судових рішень, які набрали законної сили щодо цього нерухомого майна.
Стосовно доводів апеляційної скарги про непідсудність даної справи господарським судам, колегією суддів відхиляються, з огляду на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.11.2021 у даній справі.
Доводи апеляційної скарги, зроблені з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №910/16800/20, колегія суддів вважає безпідставними, адже у вказаній справі спір стосується корпоративних прав, оспорення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі в товаристві, на відміну від предмету спору у даній справі.
Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач не спростував висновку суду першої інстанції, який знайшов своє підтвердження у суді апеляційної інстанції,  про доцільність вжиття вказаного заходу забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду у цій справі є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
При цьому, доводи апеляційної скарги спростовані по тексту даної постанови.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 136, 137, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод на ухвалу Господарського суду міста Києва 14.07.2021 у справі №910/11069/21 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 у справі №910/11069/21 залишити без змін.
Справу №910/11069/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 14.12.2021.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                В.А. Корсак