ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 жовтня 2021 року                                                        м.Суми
Справа №575/49/21 
Номер провадження 22-ц/816/1450/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Безпалька Сергія Васильовича
на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 15 липня 2021 року, в складі судді Семенової О.С., ухвалене у селищі міського типу Велика Писарівка, повний текст якого складено 23 липня 2021 року, 

                                                                     в с т а н о в и в:  

25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу. 
Свої вимоги мотивував тим, що 25 лютого 2020 року ОСОБА_2 отримав від нього в борг гроші в сумі 527105,00 грн та зобов`язався повернути їх до 01 жовтня 2020 року. Факт отримання відповідачем грошей підтверджується відповідною розпискою від 25 лютого 2020 року, написаною ним власноруч. 24 квітня 2020 року сторони додатково уклали договір безвідсоткової позики грошових коштів, умови якого відповідають раніше написаній розписці. У встановлений розпискою та договором строк відповідач борг не повернув. 15 грудня 2020 року він надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором безвідсоткової позики, суми інфляційних витрат і 3% річних (відповідно до ст. 625 ЦК України) за прострочення виконання зобов`язання. У встановлені договорами строки відповідач свої зобов`язання із повернення грошових коштів не виконав, тому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 527105,00 грн, інфляційні витрати в сумі 24119,57 грн, а також 3 % річних від простроченої суми, що становить 5014,78 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 556239,35 грн.
Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 15 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 527105,00, інфляційні витрати в сумі 24119,57 грн та три відсотки річних від простроченої суми боргу в сумі 5014,78 грн, всього до стягнення підлягає 556239,35 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5562,40 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Безпалько С.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Вказує, що суд першої інстанції невірно оцінив наявні у справі докази, не зміг критично оцінити фактичні правовідносини, що склалися між сторонами, не врахував суперечності, що існують  в документах та позиціях сторін. Доводить, що надана розписка від 25.02.2020 р. не може бути доказом отримання грошей, оскільки відсутній договір позики, укладений до, чи під час написання розписки, а після укладення договору позики 24.04.2020 не було видано документу на підтвердження передачі коштів. Наголошує, що суд не перевірив наявність оригіналу розписки у позивача, що ставить під сумнів взагалі її існування.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Безпалька С.В. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Мороза Є.О., який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 25 лютого 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 527105,00 грн, які зобов`язався повернути у строк до 01 жовтня 2020 року, вказана розписка написана ним власноруч та є додатком до договору безготівкового займу, який буде укладено між сторонами пізніше (а.с. 6). Оригінал вказаної розписки оглядався судом в судовому засіданні. 
Відомості про ОСОБА_2 , вказані в розписці, збігаються з даними його паспорта (а.с. 21).
Відповідно до договору безвідсоткової позики грошових коштів, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 24 квітня 2020 року, ОСОБА_1 в порядку і на умовах договору надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику в сумі 527105,00 грн строком до 01 жовтня 2020 року з моменту реальної передачі всієї грошової суми (п. 1.1, 2.1). В пункті 3 договору вказано, що позикодавець передав позику до підписання цього Договору; позика надається шляхом передачі готівкової суми із рук в руки між сторонами; підтвердженням отримання позики є розписка від імені позичальника, складена ним власноруч і яка знаходиться у позикодавця; позика повертається шляхом передачі грошових коштів із рук в руки та повернення позичальнику розписки, яка зберігається у позикодавця, або в інший, визначений додатково сторонами спосіб; підтвердженням повернення позики є розписка від імені позикодавця про відсутність претензій та про припинення дії договору. Договір укладений у простій письмовій формі та підписаний сторонами (а.с. 7).
24 квітня 2020 року укладений договір поруки між ОСОБА_3 (поручителем) та ОСОБА_1 (кредитором), відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором з виконання обов`язку ОСОБА_2 (боржником) щодо боргового зобов`язання в сумі 527105,00 грн за договором безвідсоткової позики від 24 квітня 2020 (далі основний договір) майновим зобов`язанням у вигляді нежитлових приміщень площею 445,8 кв.м та 387,9 кв.м, розташованих на земельній ділянці площею 0,9588 га, що перебуває у комунальній власності, по АДРЕСА_1 . У разі порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Договір укладений в простій письмовій формі, підписаний сторонами (а.с. 8). 
15 грудня 2020 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення коштів за договором позики від 24 квітня 2020 року в розмірі 527105,00 грн до 30 грудня 2020 року. У разі невиконання цих вимог, крім основної суми боргу, відповідачу необхідно буде повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (а.с. 9).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума боргу складається з: основної суми заборгованості за договором 527105,00 грн, інфляційних витрат за період з 02 жовтня 2020 року по 25 січня 2021 року при індексі інфляції за період прострочення зобов`язання 1,04575857 в сумі 24119,57 грн, а також 3% річних за період з 02 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року в сумі 3931,68 грн та з 01 січня 2021 року по 25 січня 2021 року в сумі 1083,09 грн, загальна сума 5014,78 грн (а.с. 5, 54-55).
Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що між сторонами був укладений договір позики і, оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання по поверненню грошових коштів за договорами позики, порушені права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми боргу.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на відповідача покладений обов`язок, з врахуванням предмету і підстав позову, довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України,  відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78 - 80 ЦПК України, зазначені ним обставини.
Судом встановлено, що факт написання ОСОБА_2 розписки та укладання договору безвідсоткової позики грошових коштів ним не заперечується, належних та допустимих доказів на спростування факту отримання ним грошових коштів від позивача у борг суду відповідачем не надано. Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що написання розписки відповідачем свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів в сумі 527105,00 грн. Наявність оригіналу боргової розписки у ОСОБА_1 свідчить про те, що ОСОБА_2 грошові кошти йому не повернув.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив наявність оригіналу розписки від 25 лютого 2020 року у позивача, що ставить під сумнів взагалі її існування є безпідставними, оскільки оригінал вказаної розписки був оглянутий судом в судовому засіданні 15 липня 2021 року, що зафіксовано в протоколі судового засідання та в рішенні суду. 
Оцінюючи надані позивачем докази: розписку від 25 лютого 2020 року та договір безвідсоткової позики грошових коштів від 24 квітня 2020 року, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що вони не суперечать один одному.  При цьому, суд правильно врахував, що ці докази співпадають щодо істотних умов договору: факту передачі грошових коштів, суми отриманої позики - 527105,00 грн, строку повернення боргу – до 01 жовтня 2020 року, способу передачі грошей – безготівкового, із рук в руки.
Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними, не спростовують висновків судів першої інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.
За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
         Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду про доведеність позовних вимог, оскільки надані позивачем докази відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України є підтвердженням укладення договору позики та його умов, посвідчують передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився із наявністю підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача суми позики, вказаної у розписці, наданій ОСОБА_1 .
Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Стягуючи з відповідача інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми боргу суд врахував наведені позивачем відповідні розрахунки, які відповідачем не спростовані. Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Безпалька Сергія Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 15 липня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий -                                                                                        О.Ю.Кононенко

Судді:                                                                                                      В.І. Криворотенко

                                                                                                                 Т.А. Левченко