Постанова                                      
Іменем України                                 
 
06 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 488/89/18
провадження № 61-10144св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса),
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у складі колегії суддів:        Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Царюк Л. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (далі - Корабельний ВДВС).
Скарга обґрунтована тим, що він є боржником за виконавчим провадженням ВП № 59097663, відкритим за виконавчим листом №2/488/918/18 (488/89/18), ВП № 59525331, відкритим за виконавчим листом                               № 2/488/965/19 (488/837/19) та ВП № 59525440, відкритим за виконавчим листом № 2/488/965/19 (488/837/19).
Вказані виконавчі провадження були об`єднанні в зведене виконавче провадження № 59097663 та перебувають на виконанні у головного державного виконавця Корабельного ВДВС Корнієнко В. А.
10 лютого 2020 року державний виконавець з метою примусового стягнення з нього боргових зобов`язань винесла постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до АТ «Перший Український міжнародний банк» про арешт відкритих на його ім`я рахунків № НОМЕР_1 - основного як зарплатного проекту, та № НОМЕР_2 - кредитна картка.
Вказував, що на підставі вищезазначеної постанови було заблоковано його заробітну картку, що призвело до порушення конституційних прав, а тому вважав, що рішення прийняте державним виконавцем Корабельного ВДВС є неправомірним та передчасним.
Враховуючи наведене просив суд зобов`язати державного виконавця Корабельного ВДВС скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену 10 лютого 2020 року за ВП № 59097663.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2020 року у складі судді Селіщевої Л. І. скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано державного виконавця Корабельного ВДВС скасувати постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , винесену 10 лютого          2020 року за ВП № 59097663.
 
Задовольняючи скаргу, місцевий суд виходив із того, що при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем неправомірно накладено арешт на зарплатний рахунок боржника.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корабельного ВДВС.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд не врахував, що стягувач - ОСОБА_2 , всупереч положенням частини першої статті 450 ЦПК України, не був залучений до участі у справі, проте предметом вимог скарги є питання, вирішення яких безпосередньо впливає на права, обов`язки та інтереси останнього.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що рахунок, на який накладено арешт державним виконавцем, не є рахунком із спеціальним режимом використання, оскільки банк, виконуючи постанову державного виконавця, відповідно до статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не визначив рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 вересня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі ухвалу місцевого суду.
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки картковий рахунок, на який було накладено арешт державним виконавцем, призначений виключно для отримання заробітної плати скаржника.
Також заявник посилається на те, що посилання апеляційного суду на висновки, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду               від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19, є помилковими, оскільки висновки, викладені у вказаній постанові, не є релевантними, тому що стосуються накладення арешту на рахунки юридичної особи роботодавця-боржника, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
 
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня           2018 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 445 250 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
 
02 квітня 2019 року на виконання вищезазначеного рішення суду першої інстанції Корабельним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2/488/918/18 (488/89/18).
 
10 лютого 2020 року головним державним виконавцем Корабельного ВДВС Корнієнко В. О. винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в АТ «ПУМБ»: НОМЕР_1 ,                                        НОМЕР_3 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .
 
Не погоджуючись з накладеним арештом на рахунок, на який він отримує заробітну плату, ОСОБА_1 звернувся до начальника Корабельного ВДВС із заявою, у якій просив про розгляд такої в короткі строки, оскільки заробітна плата є його єдиним джерелом доходу.
 
Начальником Корабельного ВДВС зазначено, що відсутні підстави для зняття арешту з вказаних рахунків та запропоновано ОСОБА_1 за вирішенням питання звернутись до суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 447 ЦПК Українипередбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень органів та посадових осіб - є сукупністю дій що спрямованні на примусове виконання рішень, які проводяться на підставі у межах та у спосіб, що визначенні Конституцією України, цим Законом, нормативно правовими актами, які відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Положеннями частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. 
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь, чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
 
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересована особа залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.
 
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, обґрунтовано виходив із наявності підстав для скасування зазначеного судового рішення, оскільки рішення стосується прав та інтересів ОСОБА_2  як стягувача у виконавчому провадженні, який не був залучений до участі у справі, чим порушено його право як стягувача, оскільки предметом вимог скарги є питання, вирішення яких безпосередньо впливає на права, обов`язки та інтереси останнього.
 
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам закону, підстави для його скасування відсутні.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки встановлене апеляційним судом порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду скарги є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухваленням нового відповідно до положень статті 376 ЦПК України.
 
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися із відповідною скаргою до суду в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», із врахуванням суб`єктного складу учасників, визначеного статтею 450 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення          від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). 
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        С. Ф. Хопта