ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 листопада 2021 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №591/2799/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1570/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Сумська міська рада, виконавчий комітет Сумської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Костенка В.Г. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 12 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Сумської міської ради (далі – СМР), виконавчого комітету Сумської міської ради (далі – виконком СМР) про визнання незаконними дій, зобов`язання відновити паркан та відшкодування моральної шкоди. 
Свої вимоги мотивує тим, що паркан, який огороджував її майно за адресою: АДРЕСА_1 був знесений 03 вересня 2020 року відповідно до рішення виконкому СМР від 17 березня 2020 року № 155.
Зазначає, що не дивлячись на наявність судових спорів з її участю та СМР та ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2015 року у справі № 591/8086/15-а про заборону вчинення дій, СМР не довела до відома виконкому СМР про наявність судових спорів та заборон вчинення дій за адресою: АДРЕСА_1 , а виконком СМР у свою чергу виконав незаконні дії, що призвело до видалення меж та контурів земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки дані контури були здійснені по паркану, котрий був знесений за таких обставин.
Такими діями відповідачів їй також було заподіяно моральну шкоду, оскільки змінився стан її здоров`я, постійні нервові переживання та стреси істотно вплинули на стан її самопочуття. При знесенні паркану було пошкоджено люк каналізації, відбувався вільний доступ до насаджень на території позивачки. Крім того, знесення паркану відбулося на її очах, чим також їй було завдано моральних страждань та болю.
Посилаючись на вказані обставини, просить визнати незаконними дії СМР та виконавчого комітету СМР по знесенню паркану, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати СМР та виконком СМР відновити паркан, що знаходився за вказаною адресою; стягнути з СМР та виконкому СМР на її користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн; стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 10 серпня 2021 року повністю відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з висновками суду, що на виконання рішення виконкому СМР від 17 березня 2020 року № 155 був знесений паркан за адресою: АДРЕСА_2 , а не за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказує на те, що належна їй земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 . На час складання в 2013 році кадастрового плану земельної ділянки, що їй належить, суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_2 з кадастровим номером 5910136600:10:005:0042 ще не була сформованою, а тому вона не зазначена в описі меж. 
В подальшому відповідач СМР видалила межі та контури земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки дані контури були зроблені по паркану, котрий був знесений. 
З 2015 року та по цей час між позивачкою та відповідачами тривають судові спори з приводу вище зазначеної земельної ділянки та скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.
Фактично між земельними ділянками по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_2 існує одна загальна межа, яка проходила по дерев`яному паркану, котрий був знесений відповідачем. 
Наголошує на тому, що першою була сформована її земельна ділянка в 2013 році і на той час паркан вже існував, що відображено у кадастровому плані.
Вказаний паркан фактично слугував огорожею для її земельної ділянки. Відповідач, проводячи знесення паркану по АДРЕСА_2 по периметру (тобто з чотирьох сторін), зніс також паркан, що був загальною межею з її земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , знаходився на її території.
Скаржниця зазначає, що суд не з`ясував місце розташування вище вказаних земельних ділянок, проходження між ними меж, в тому числі, огорож.
Вважає, що суд порушив норми процесуального права, бо безпідставно відмовив їй у приєднанні письмових доказів по справі та в допиті свідка. У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 16 червня 2021 року, вона не приймала участі, оскільки не була повідомлена про час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи по суті 10 серпня 2021 року її представник заявляв клопотання про приєднання письмових доказів та про допит свідків, проте судом в цьому було відмовлено з підстав пропуску строку для його подання.
Вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що відповідач діяв правомірно та зніс паркан на виконання рішення виконкому СМР від 17 березня 2020 року № 155. Фактично він вийшов за меж цього рішення, бо частина знесеного паркану була розташована на її земельній ділянці, слугувала їй огорожею, тим самим були порушені її права.
Від виконкому СМР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що позивачкою не було надано ні доказів демонтажу, ні доказів права власності, ні доказів існування паркану за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачка не довела, що вона має право або законний інтерес, який підлягає захисту в суді, не надала доказів існування і демонтажу паркану за адресою: АДРЕСА_3 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Холода О.А., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала належних, допустимих і переконливих доказів існування і належності їй паркану за адресою: АДРЕСА_3 , його розміру, висоти, довжини, розташування, матеріалу тощо. Також вона не надала доказів протиправності дій відповідача. Крім того, суд виходив з того, що в ході розгляду справи було встановлено, що по зовнішньому периметру до вулиці знесений паркан біля земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером 5910136600:10:005:0042 за адресою: АДРЕСА_2 .
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2020 року виконкомом СМР було прийнято рішення № 155 «Про демонтаж незаконно встановлених/розміщених елементів благоустрою, тимчасових (металевих) гаражів, тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення на території міста Суми», яким було вирішено Управлінню архітектури та містобудування Сумської міської ради вжити заходів щодо попередження про проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених елементів благоустрою, тимчасових (металевих) гаражів, тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення на території м. Суми; у разі невиконання власником об`єкта, що підлягає демонтажу, вимог щодо усунення порушень чинного законодавства України, комісії з питань демонтажу незаконно встановлених /розміщених елементів благоустрою, тимчасових (металевих) гаражів, тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення на території м. Суми вжити відповідних заходів (а. с. 6).
Згідно п. 6 додатку до рішення виконкому СМР від 17 березня 2020 року № 155 підлягав демонтажу також елемент благоустрою (дерев`яний паркан) по АДРЕСА_2 (а. с. 7). 
На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надала ухвалу Зарічного районного суду від 20 листопада 2015 року у справі № 591/8086/15-а, про забезпечення позову, якою було заборонено СМР проводити будь-які дії щодо облаштування земельної ділянки площею 0,0905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_3 , яка передається у власність ОСОБА_1 до розгляду по суті справи № 591/8086/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до СМР про визнання протиправним та скасування рішення СМР від 16 жовтня 2015 року № 4946-МР (а. с. 7) та постанову від 25 грудня 2015 року про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 1201520044000665 від 23 грудня 2015 року, порушеному у зв`язку з тим, що невстановлена особа самовільно зайняла земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , належну ОСОБА_1 , чим завдала шкоди її законному власнику (а. с. 8).
Згідно акту № 09/20 від 03 вересня 2020 року проведено звільнення земельної ділянки (місця розташування) від незаконно встановленого (розміщеного) об`єкта благоустрою, а саме елемента благоустрою (паркану) по АДРЕСА_2 (паркан дерев`яний сірого кольору, орієнтовною довжиною 56 м). До акту додано результати фотофіксації (а.с.46-56). 
Також з відповіді Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 05 лютого 2021 року вбачається, що Управління за період з свого існування з 04 травня 2016 року не готувало проекти та не організовувало виконання рішень виконавчого комітету СМР щодо демонтажу паркану за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 42).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2020 року на виконання рішення Сумської міської ради від 17 березня 2020 року № 155 (п. 6 додатку) було здійснено демонтаж елементу благоустрою (дерев`яного паркану) по АДРЕСА_2 , який знаходився на земельній ділянці комунальної власності.
На думку позивачки, демонтований паркан належав їй та проходив по контуру земельної ділянки по АДРЕСА_3 , що належить їй на праві власності.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем було здійснено демонтаж належного саме їй паркану, який знаходився на межі належної їй земельної ділянки, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з посиланням на рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 613 від 28.11.2006 року про присвоєння поштової адреси земельній ділянці – АДРЕСА_3 , та проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виготовлений 09.07.2013 року ПП «Мегаполіс» на земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:18:005:0032, оскільки зазначені документи не являються правовстановлюючими документами на земельну ділянку. 
Крім того в провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебувала справа № 480/6234/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконкому СМР, СМР, Управління «Інспекція з благоустрою міста Суми», ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування пунктів рішення та зобов`язання вчинити дії (а. с. 37-41).
23 вересня 2021 року Сумський окружний адміністративний суд ухвалив рішення в справі № 480/6234/20, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовив.
В зазначеній справі суд встановив, що ОСОБА_2 в липні 2008 року придбала об`єкт незавершеного будівництва - трансформаторну підстанцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу та був встановлений паркан (один з металевої сітки, а потім інший подалі – дерев`яний). 03 вересня 2020 року даний паркан було демонтовано, так як він був розміщений незаконно на земельній ділянці комунальної власності.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено. 
Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів – 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2021 рокув даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 листопада 2021 року. 

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                В.І. Криворотенко

       О.І. Собина