Номер провадження: 22-ц/813/9946/21 
Номер справи місцевого суду: 522/15037/15-ц
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/15037/15-ц
Номер провадження: 22-ц/813/9946/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
- за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- скаржник - ОСОБА_1 , 
- особа, дії, бездіяльність або рішення якої оскаржуються - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, 
- заінтересована особа - ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, заінтересована особа - ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Павлик І. А. о 16 годині 52 хвилини 22 липня 2021 року, про відмову в задоволенні скарги, 

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст вимог скарги

У червні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із вищезазначеною скаргоюна дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 26.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56863748 за виконавчим листом №522/15037/15-ц, виданим Приморським районним судом 04.10.2016 року на примусове виконанню рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 року.
ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги скарги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 у справі № 522/15037/15-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором від 20.04.2011 № 157/1-11 у розмірі - 259 763,59 грн., на виконання якого 04.10.2016 було видано виконавчий лист № 522/15037/15.
05.04.2018 року право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, заборгованість за яким підлягає стягненню відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 у справі № 522/15037/15, перейшло до ОСОБА_2 , що підтверджується ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 р..
26.07.2018 року приватним виконавцем Колечком Д.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56863748 з виконання виконавчого листа від 04.10.2016 № 522/15037/15-ц.
Посилаючись на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження № 56863748 винесено з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки її винесено за заявою, поданою неналежною особою, а також із невірним зазначенням стягувача, скаржник просить суд визнати протиправною та скасувати вищезазначену постанову про відкриття виконавчого провадження № 56863748 (а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція інших учасників справи в суді першої інстанції

У відзиві на скаргу ОСОБА_2 зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виніс відповідного до вимог діючого законодавства. Відтак, остання є законною, тому у задоволені вимог скарги просить відмовити (а. с. 35 - 41).
У відзиві на скаргу приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. зазначає, що 26.07.2018 на його адресу надійшла заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2016 № 522/15037/15. Розглянувши вищевказану заяву, додані до неї документи, виконавчі листи у справі № 522/15037/15, видані Приморським районним судом м. Одеси 04.10.2016 та копію ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 у справі № 522/15037/15 про заміну сторони виконавчого провадження, встановивши, що все надане відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист пред`явлений за місцем виконання рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався, авансований внесок сплачено, ним винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № ВП 56863748 та № 56864534, які надіслані сторонам виконавчого провадження. Таким чином, при примусовому виконанні судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, яке набрало законної сили, приватний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України. Тому, просить суд відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 (а. с. 89 - 95).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги заявника (боржника) ОСОБА_1 .
Ухвала мотивована судом першої інстанції тим, що приватним виконавцем у зазначеній постанові стягувачем вказано - ПАТ АБ «Порто-Франко», що відповідає виконавчому листу від 04.10.2016 № 522/15037/15-ц. Постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 26.07.2018 приватним виконавцем замінено стягувача - АТ АБ «Порто-Франко» на правонаступника - ОСОБА_2 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 р..
ОСОБА_2 набув право стягувача за виконавчими листами, виданими Приморським районним судом м. Одеси 04.10.2016 № 522/15037/15-ц. Приватний виконавець обґрунтовано виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2018 № 56863748 за його заявою.
Посилання скаржника на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2018 р. № 56863748 винесено з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки її винесено за заявою, поданою неналежною особою, а також із невірним зазначенням стягувача, не ґрунтуються на матеріалах справи (а. с. 150 - 153).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його скарги у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є - заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України; 2) приватний виконавець Колечко Д.М. повинен був відмовити ОСОБА_2  у відкритті виконавчого провадження та рекомендувати повторно звернутись до суду та виправити дану помилку; 3)після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження, з одночасною заміною відповідного учасника правонаступником, здійснюється у порядку, передбаченому статтею334 цього Кодексу (ст. 422 ЦПК), з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України (ст. 55 ЦПК). У цьому випадку, приписи статті 334 ГПК України (ст. 422 ЦПК) застосовуються разом з положеннями статті 52 цього
Кодексу (ст. 55 ЦПК). Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України, ст. 55 ЦПК України. У такому випадку, з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є - заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України, ч. 5 ст. 422 ЦПК України; 4)  на підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження (а. с. 157 - 160).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 зазначає, що: 1) апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Волинець В.В. фактично повністю дублює доводи самої скарги адвоката на постанову приватного виконавця Колечка Д.М.; 2) скаржником у своїй скарзі не наведено жодних невідповідностей виконавчого документа вимогам чинного законодавства; 3) скаржник не навів жодного доводу та доказу, який би свідчив про необхідність повернення приватним виконавцем Колечком ДМ. без прийняття до виконання виконавчого листа, який був пред`явлений до примусового виконання; 4) заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження. Тобто, може бути проведена на будь-якій стадії процесу (а. с. 172 - 178).
Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу від останнього не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року (а. с. 165).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи. Справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 166).
04.11.2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзиві на апеляційну скаргу (а. с. 172 - 178).
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 р. у справі № 522/15037/15-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором від 20.04.2011 № 157/1-11 у розмірі - 259 763,59 грн..
04 жовтня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист у справі № 522/15037/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Порто-Франко» заборгованості за кредитним договором від 20 квітня 2011 року у розмірі - 259 763 грн 59 коп..
10.10.2016 року постановою державного виконавця Суворовського ВДВС м. Одеса відкрито виконавче провадження № 52605243 з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 у справі № 522/15037/15-ц.
07.12.2017 року постановою головного державного виконавця Другого Суворовського ВДВС м. Одеси виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 у справі № 522/15037/15 замінено сторону виконавчого провадження стягувача за виконавчими листами, виданими Приморським районним судом м. Одеси 04.10.2016 у справі № 522/15037/15 про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованості за кредитним договором №157/1-11 від 20.04.2011 у розмірі - 259763,59 грн. та судового збору - 375,28 грн., з - ПАТ АБ «Порто-Франко» на - ТОВ «Ін-Фактор» (код 38359365, адреса - 49027, м. Дніпро, пр-кт К. Маркса, 22), з вказаного товариства на правонаступника - ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ). 
26.07.2018 року приватним виконавцем Колечком Д.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56863748 з виконання виконавчого листа від 04.10.2016 № 522/15037/15-ц.
26.07.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018, а саме - замінено стягувача - АТ АБ «Порто-Франко» на правонаступника - ОСОБА_2 ..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
ОСОБА_1 оскаржує рішення в частині відмови в задоволені скарги. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2018 року винесено приватним виконавцем правомірно.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Підставами оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 56863748 скаржником зазначено неналежний суб`єкт звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження та невірно вказаний у постанові стягувач.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року було змінено сторону виконавчого провадження, а саме - стягувача з - ПАТ «Порто-франко» на правонаступника - ОСОБА_2 ..
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року залишено без задоволення апеляційну скаргу адвоката Волинця Володимира Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , та залишено без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року.
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 набув усіх прав кредитора, у тому числі й на отримання виконання зобов`язань за Кредитним договором №157/1-11 від 20 квітня 2011 року. Тому, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). 
Відтак, обставини правомірності заміни стягувача за виконавчими листами, виданими Приморським судом м. Одеси 04.10.2016, не підлягають встановленню під час розгляду даної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами..
Вимогами частини 1, пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 5 статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Як слідує з пункту1 та пункту 2 частини 1 статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Згідно до частини 1 статті 4 Закону у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Окрім того, пунктами 12 та 13 П Розділу Інструкції передбачено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.
Отже, діючим процесуальним законодавством не передбачено видачу судом нового виконавчого листа або його дублікату у разі заміни сторони виконавчого провадження. 
Таким чином, приватний виконавець обґрунтовано виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2018 № 56863748 за заявою ОСОБА_2 ..
При цьому, приватним виконавцем у зазначеній постанові стягувачем вказано ПАТ АБ «Порто-Франко», що відповідає виконавчому листу від 04.10.2016 № 522/15037/15-ц, а постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 26.07.2018 приватним виконавцем замінено стягувача - АТ АБ «Порто-Франко» на правонаступника - ОСОБА_2 , на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 р..
Посилання апелянта на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2018 року № 56863748 винесено з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки її винесено за заявою, поданою неналежною особою, а також із невірним зазначенням стягувача, спростовується дослідженими доказами у справі.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року про відмову в задоволенні скарги - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе