ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6638/20                                Головуючий суддя І інстанції Алтухова О.Ю.
Провадження № 33/818/766/21                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 жовтня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Волохіна Д.В., а також потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , - 

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі340 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. 
Також, цією постановою 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі340 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 454 грн. 

Судом встановлено, що 02.11.2020 року о 08.20 год. м. Харків пр-т Московський біля буд. 259, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 , на порушення п. 10.1 ПДР України, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Кіа», державний нгомекр НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками.
02.11.2020 року, о 08.20 год. м. Харків, пр-т Московський біля буд. 259, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_3 , на порушення п.п. 12.1, 13.1' ПДР України, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Кіа», державний номер НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Під час ДТП автомобілем отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками.

Не погодившись з постановою районного суду   ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими. Вважає, що висновки суду не доводять його вини. Посилається на власні розрахунки зсуву транспортних засобів після виникнення дорожньо-транспортної пригоди та посилається на пошкодження, які маються на його автомобілі.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомили.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 був згоден із прийнятим судом першої інстанції рішенням, про що свідчить відсутність його апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без участі ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Волохіна Д.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, а також пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала постанову судді законною і обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Оскільки ОСОБА_3 погодився із винесеною судовою постановою та апеляційну скаргу не подавав, тому апеляційний суд не переглядає судову постанову в частині щодо визнання винним ОСОБА_3 .
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Кіа», який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
       З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.
Належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема в порядку КАС України, а також до керівництва працівників поліції, які складали матеріали щодо ДТП, ОСОБА_1 не оскаржувалися.
Відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 3), місцем зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є проспект Московський у м. Харкові, який має три смуги руху у одному напрямку.
Також з цієї схеми об`єктивно вбачається, що ОСОБА_2 рухалась на автомобілі по середній смузі руху безпосередньо по середині цієї смуги. Натомість автомобіль під керуванням ОСОБА_4 розташований у правому крайньому положенні у середній смузі руху під певним кутом, тобто передня частина його автомобіля направлена не паралельно смугам руху а у напрямку перетинання середньої смуги руху. Більш того, заднє праве колесо автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , перебуває на роздільній смузі руху, яка розділяє крайню праву смугу руху та середню смугу руху.
Ці відомості узгоджуються із відомостями світлин, які містяться в матеріалах справи (арк. 31-32, 43-44).
В с судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що його автомобіль залишився у такому виді після зіткнення внаслідок зсуву.
Апеляційний суд вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки слідів зсуву на схемі місця ДТП працівником поліції не зафіксовано. Більш того, з відомостей світлин вбачається, що вони були зроблені безпосередньо після виникнення ДТП. Однак вбачається відсутність будь-яких слідів автопокришок автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на асфальті.
Тому суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта.
Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції і ОСОБА_1 і потерпіла ОСОБА_2 пояснювали, що перед автомобілем ОСОБА_1 , саме перед зіткненням, був автомобіль чороного кольору, який раптово почав рух.
Ці відомості об`єктивно свідчать про те, що намагаючись здійснити маневр об`їзду автомобіля чорного кольору, який був попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , останній не переконався, що виконання цього маневру буде небезпечним для інших учасників руху та виконуючи цей маневр здійснив зіткненя з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .
Поряд з цим, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 (арк. 4), вірність яких він підтвердив в судовому засіданні в суді першої інстанції, вбачається, що припаркований автомобіль темного кольору почав свій рух від бордюрного каменю правої смуги руху у бік автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який намагаючись об`їхати його скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 . Також в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснював, що ОСОБА_1 здійснював маневр перестроювання з правої смуги руху у середню смугу руху, внаслідок чого відбулась ДТП.
В судовому засіданні в суді апеляційної інсранії потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що волна рухалась у середній смузі руху , а автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався по правівй смузі руху в тому ж напрямку. Перед автомобілем ОСОБА_1 виникла перешкода у виді іншого автомобіля та ОСОБА_1 раптово почав виконувати маневр перестроювання з правої смуги руху у середню смугу, не увімкнувши світловий покажчик повороту та здійснив зіткнення х її автомобілем.
Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції під час надавання пояснень ОСОБА_2 щодо виникнення перешкоди у ОСОБА_1 у виді іншого автомобіля та стосовно того, що останній почав маневр об`їзду цього автомобіля, ОСОБА_1 зазначив, що він не допустив зіткнення з тим автомобілем.
Ця репліка ОСОБА_1 також підтверджує, що він побачивши перешкоду на своїй смузі руху вирішив перестроїтись у сусідню середню смугу руху та не переконавшись у безпечності свого маневру допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 . 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пояснення потерпілої ОСОБА_2 повністю узгоджуються із поясненнями особи, яка притягалась до відповідальності ОСОБА_3 та відомостями схеми місця ДТП та відомостями світлин місця пригоди, а тому заслуговують на увагу.
Крім того, апелянт навів технічні характеристики автомобіля потерпілої ОСОБА_2 та зазначив, що цих фактів суд першої інстанції не врахував при винесенні оскаржуваної постанови, а також не врахував характеру пошкодження його автомобіля.
Проте, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що апелянт враховував технічні характеристики автомобіля «Кіа», які не відповідають технічним характеристикам саме її автомобіля, оскільки автомобіль «Кіа Ріо» має декілька варіантів комплектації, які відрізняються один від одного. Суд апеляційної інстанції вважає, що ці зауваження ОСОБА_2 є слушними, оскільки в залежності від модифікації автомобіля у них відрізняється їх вага та габарити. Також, апелянт не є фахівцем у галузі експертних досліджень, а тому суд апеляційної інстанції ставиться критично до суб`єктивних припущень ОСОБА_1 стосовно його розрахунків щодо обставин ДТП.
Крім того, відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Отже, водій ОСОБА_2 , дотримуючись вимог ПДР України, керувала автомобілем не змінюючи напрямку руху та мала право розраховувати, що інші учасники дорожнього руху, а саме ОСОБА_1 , буде також виконувати вимоги ПДР України.
Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення, в тому числі, ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які обумовлюють скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_6 п.10.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнані винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков