ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16223/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді - доповідача Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року в адміністративній справі № 160/16223/20 (суддя І інстанції – Ільков В.В.)

за позовом ОСОБА_1 до дільничного офіцера поліції СП Чечелівського ВП ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Чумака Івана Вікторовича (відповідач-1) та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання протиправним і скасування термінового заборонного припису,

третя особа: ОСОБА_2 ,

     В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненого позову просив:
- визнати протиправним і скасувати терміновий заборонний припис серії АА № 235640, винесений відносно нього 22 листопада 2020 року дільничним офіцером поліції СП Чечелівського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, старшим лейтенантом поліції Чумаком І.В.;
- стягнути із Відповідачів у рівних частках на користь Позивача судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року адміністративний позов задоволений. Стосовно судових витрат судом стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області    на користь позивача судові витрати у розмірі    840,80 гривень, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач і відповідач-2 подали апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу і в цій частині ухвалити рішення про їх стягнення у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначив, що розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу повністю підтверджений наданими ним доказами, а тому підлягає стягненню в повному обсязі на його користь.

Відповідач-2 просить суд скасувати рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що припис відповідачем-1 складний у повній відповідності до вимог чинного законодавства, позивачем вимоги термінового заборонного припису виконані, сам припис записів від імені позивача про його незгоду не містить, у зв`язку з чим підстави для скасування припису відсутні. 

Сторони своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались. 

Справу відповідно до ст. 311 КАС України розглянуто в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
22 листопада 2020 року ДОП СП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області,   старшим лейтенантом поліції Чумаком І.В. відносно ОСОБА_1 було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 235640.
У приписі зазначено, що 22.11.2020 близько 10-30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 сварився з дружиною громадянкою ОСОБА_2 , та як стверджує постраждала, вдарив її, у зв`язку із чим, до позивача застосовано заходи термінового заборонного припису у вигляді заборони йому у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 14-15 год. 22.11.2020 року до 14-15 год. 27.11.2020 року. (а.с. 9)
11.12.2020 ГУНП в Дніпропетровській області складений висновок № 32448 про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини, згідно якого встановлено, що 22.11.2020 в черговій частині Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зареєстровано заяву від громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . У заяві просить вжити заходів до свого чоловіка громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в ході побутового конфлікту вдарив дружину.
При вивченні первинного матеріалу слідчим відділенням Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ознак кримінального правопорушення не встановлено, тому цей матеріал розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян».
Під час розгляду матеріалу встановлено, що 22.11.2020 о 10 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 між громадянкою ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_3 виник побутовий конфлікт в ході, якого останній вдарив дружину. Громадянка ОСОБА_2 повідомила про цей факт на лінію « 102». Прибувши, співробітники     поліції     винесли     стосовно     громадянина      ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 терміновий заборонний припис із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 14 год. 15 хв. 22.11.2020 до 14 год. 15 хв. 27.11.2020 та роз`яснили положення статті 173-2 КУпАП. Після цього громадянка ОСОБА_2 повідомила, що змінила місце свого мешкання разом з дітьми та має намір найближчим часом звернутися до суду з метою розлучення.
У матеріалах справи міститься копія форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.11.2020 року, яка заповнена старшим лейтенантом поліції Чумаком І.В., постраждала особа ОСОБА_2 , кривдник ОСОБА_1 , поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено рівень небезпеки – низький. (а.с. 67-68)
Вважаючи винесений відносно нього терміновий заборонний припис протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів   стосовно того, хто саме є ініціатором конфлікту,   тому неможливо достеменно стверджувати, що конфлікт вчинено саме з ініціативи позивача. Також зазначив, що наявність постійних конфліктних ситуацій між подружжям (колишнім подружжям), не є беззаперечним доказом, що кривдником у цих відносинах виступає чоловік. Дані обставини мають бути встановлені органами поліції з урахуванням отриманих пояснень від обох сторін конфлікту та підтверджуватись відповідними доказами. Крім того, суд зазначив про неможливість встановити складений оскаржуваний припис поліцейським до моменту заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства чи після складання припису.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Положення  статті 19 Конституції України  встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій  статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у  статті 2 КАС України.
Пунктом 19 частини першої  статті 4 КАС України  визначено, що індивідуальний акт – акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп  у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»
У пункті 5  Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008  в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
У контексті спірних правовідносин з цього приводу апеляційний суд зазначає, що оскаржений припис винесений відповідачем-1 22 листопада 2020 року і забороняв позивачу у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 14-15 год. 22 листопада 2020 року до 14-15 год. 27 листопада 2020 року.
З позовом про оскарження припису позивач до суду звернувся 4 грудня 2020 року, тобто вже після закінчення строку його дії.
Отже, на час звернення позивача до суду термін дії припису вже закінчився, припис був виконаний і вичерпав у зв`язку з цим свою дію.
Про виконання припису зазначає також і апелянт.
Таким чином, оскаржений терміновий заборонний припис як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням і спливом часу, на який він виносився, а тому його оскарження після закінчення терміну дії не є належним способом захисту права платника податків, оскільки навіть ймовірне наступне скасування припису не може призвести до відновлення попереднього стану. 
До того ж, як зазначено вище, позивачем вимоги припису виконані, жодних негативних наслідків за результатами такого виконання не настало, у зв`язку з чим права позивача станом на час звернення до суду жодним чином не порушувались.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми  матеріального права та порушенні норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача-2 підлягає задоволенню, а рішення суду  скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки апеляційним судом прийнято рішення про відмову в позові по суті спору, то підстави для задоволення апеляційної скарги позивача і стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Оскільки за приписами ч. 1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, справа згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами, то судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року в адміністративній справі № 160/16223/20 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до дільничного офіцера поліції СП Чечелівського ВП ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Чумака Івана Вікторовича та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування термінового заборонного припису відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко