УХВАЛА

21 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/8175/20
адміністративне провадження № К/9901/36973/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року в справі №380/8175/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 73545,09грн, а саме: вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі 30703,29 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2020 року по 30.09.2020 року у розмірі 42841,80 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року,  адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із звільненням на суму 30703,29 грн. та середній заробіток за час затримки у виплаті належних до виплати сум при звільненні на суму 42841,80 грн.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Львівською обласною прокуратурою подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 11 жовтня 2021 року. 
За правилами частини першої  статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого. 
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи  статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  і  статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За приписами пункту 6 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій  статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов, суд апеляційної інстанції посилався на висновки Верховного Суду, висловлені в постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, у яких йдеться про те, що частиною п`ятою  статті 51 Закону № 1697-VII  та частиною четвертою  статті 40 КЗпП України  передбачений виключний перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми  КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень  статті 44 КЗпП України  при вирішенні спірного питання.
Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 2 частини четвертої  статті 328 КАС України  та необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, що застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі. При цьому, обґрунтовуючи вказану підставу, скаржник посилається на наявність інших висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16.
Дослідивши доводи скаржника Суд зазначає таке.
Статтями 8, 129 та 147 Конституції України  гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права. При цьому, загальновизнано, що його базовим елементом є принцип правової визначеності, який, крім іншого, означає стабільність та єдність судової практики, а також можливість відступу судом від своєї попередньої правової позиції лише за наявності вагомих підстав.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої  статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.
Слід зазначити, що єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в адміністративному судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників судового процесу.
За змістом частини п`ятої  статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom»), заява № 27238/95, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом сформовано усталену практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо права на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до  статті 44 КЗпП України, у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої  статті 51 Закону № 1697-VII  (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), викладену зокрема у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, і колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від неї.
Враховуючи наявність висновку Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої  статті 51 Закону України «Про прокуратуру»  та  статті 44 Кодексу законів про працю України, викладеного у справах № 560/3971/19, № 380/1662/20 у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями  3,  328,  333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року в справі №380/8175/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	О. В. Калашнікова