ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
14 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/1799/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Київської митниці Держмитслужби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року (головуючий суддя Златін С.В.)
у справі  № 160/1799/21
за позовом   товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології»
до  Київської митниці Держмитслужби
про  визнання протиправним та скасування рішення, - 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології» звернулось до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправними та скасувати:
рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці Держмитслужби від 02.09.2020 року № UA100120/2020/000039/3 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100120/2020/00171;
рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці Держмитслужби від 07.09.2020 року № UA100120/2020/000042/2 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100120/2020/00178;
рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці Держмитслужби від 07.09.2020 року № UA100120/2020/000043/2 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100120/2020/00180;
рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці Держмитслужби від 08.09.2020 року № UA100120/2020/000045/1 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100120/2020/00183;
рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці Держмитслужби від 09.10.2020 року № UA100120/2020/000066/2 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100120/2020/00229.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною зовнішньоекономічного контракту. Надані для митного оформлення документи є достатніми для застосування основного методу визначення митної вартості, а також дозволяють обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом. Митниця, без достатніх для цього підстав, прийняла оспорювані рішення з посиланням на те, що декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СІF-Одесса та СІF- Черноморськ витрат й ризиків, пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товару до названого порту призначення та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 адміністративний позов задоволено повністю.
Суд першої інстанції встановив, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.4,5 ст. 58 Митного кодексу України. В свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. 
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого письмового відзиву на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.  
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між позивачем та компанією Dernek Group Co. Ltd (Китай) укладено контракт від 04.06.2018 № 301, у відповідності до умов якого Dernek Group Co. Ltd (Китай) зобов`язався поставити товар, а позивач зобов`язався його оплатити.
За умовами контракту з урахуванням додаткових угод назва, кількість, ціна товару вказується у рахунках; постачальник поставляє товар як власного виробництва, так і товар  інших виробників.
Відповідно до п.3.6 контракту в ціну товару включено вартість тари та пакування (п.3.8 контракту); вантажовідправником може виступати третя сторона; умови поставки товару вказуються у інвойсах.
Згідно п.3.5 контракту товар повинен бути ревізований на території України до кінця дії контракту. 
Згідно п.3.6 контракту перерахування коштів здійснюється на рахунок продавця (згідно зазначених реквізитів банки розміщуються у Туреччині).
Відповідно до пункту 3.8 Контракту в ціну товару включені вартість тари та упаковки.
На виконання означеного контракту на адресу позивача надійшов товар (країна виробництва – Китай) на умовах поставки згідно інвойсів: CIF – Одеса та CIF – Чорноморськ.
З метою митного оформлення товару декларант подав до Київської міської митниці митні  декларації: від 02.09.2020 № UA 100120/2020/632794, від 07.09.2020 №UA 100120/2020/633039, 07.09.2020 №UA100120/2020/633032, від 08.09.2020 №UA100120/2020/633116, від 09.10.2020 №UA 100120/2020/634848,  в яких митна вартість товару визначена позивачем за основним методом - за ціною контракту. 
На підтвердження митної вартості товару підприємством разом із цими митними  деклараціями надано митному органу документи, перелік яких зазначений в гр. 44 митних декларацій.
За результатами розгляду наданих декларантом документів встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та
відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган при цьому виходив з таких обставин. 
Згідно зовнішньоекономічного контракту від 04.06.2018 №301 підприємство Dernek Group Co. Ltd (Китай) зазначене Постачальником, разом з тим згідно п.3.6 Контракту перерахування коштів
здійснюється на рахунок Продавця, перелічені банки якого розміщуються у Туреччині,
проте найменування Продавця та реквізити Постачальника не зазначені у Контракті.  Згідно відповідних інвойсів від 20.07.2020 № 206, від 21.07.2020 № 207,  від 21.07.2020 № 208,  від 20.07.2020 № 206/1, від 26.08.2020 № 217 зазначено, що умови оплати у відповідності до Контракту, проте, в Інвойсах не зазначено, на який рахунок та який особі здійснюється перерахування коштів та термін оплати за товар. 
Згідно п.3.5 Контракту англійською мовою визначено лише, що товар повинен бути
ревізований на території України до кінця дії Контракту. Конкретних термінів оплати за
товар Контрактом не передбачено. 
Враховуючи вищевикладене митний орган дійшов висновку, що декларантом не забезпечено надання об`єктивних, документально підтверджених даних, що надають можливість митному органу перевірити відсутність застережень передбачених частинами 1 та 5 статті 58 Митного кодексу України, а саме: загальну суму всіх платежів, що здійснені або повинні бути здійснені покупцем для виконання зобов`язань.
Відповідно до пункту 3.8 Контракту в ціну товару включені вартість тари та упаковки, а
відповідно до Інвойсів товар поставляється на умовах CIF-Одеса, CIF-Чорноморськ, що означає, що продавець виконав своє зобов`язання по поставці, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити страхові витрати та фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення. За умовами CIF продавець заключає договір страхування й виплачує страхувальнику страхову премію. Разом з тим, для підтвердження суми контракту за оцінюваною партією товару декларантом не надано документу згідно п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України.
Керуючись положеннями ч.2, 3 ст.53, ч.5 ст.54 МК України, декларанту запропоновано надати до митного органу додаткові, зазначені митним органом, документи. 
Позивач повідомив митний орган про неможливість подання інших документів.
За результатами перевірки об`єктивності ціни товарів на підставі п.2.5 Методичних рекомендацій, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 №689, відповідачем встановлено, що заявлені рівні митної вартості значно нижчі за ціни подібних товарів, що також викликало сумніви у дійсності ціни товарів.
За результатом проведеної митної оцінки та проведених консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів на підставі інформації, яка наявна в митному органі, відповідачем прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, згідно яким митним органом митна вартість товару визначена із застосуванням методу визначення митної вартості товару – 2 ґ (резервний метод) відповідно до ст. 64   МК України.
На підставі прийнятих рішень про коригування митної вартості товарів відповідач надіслав позивачу відповідні картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень та карток відмови відповідача.
За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких міститься у вказаній нормі. 
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За правилами ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Отже,  право митного органу на витребування додаткових документів виникає тільки за наявності певних підстав для обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару, а саме: якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які значаться у документах, що відповідно до ч.2 ст.53 МК України підтверджують цю митну вартість.
Тобто такі розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За правилами ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Таким чином, наведені правові норми в їх сукупності свідчать, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 МК України.
Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ст.64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у  статтях 58-63  цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями  Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень  статті 63  цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
При цьому, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 МК України, яка, як зазначено вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
За визначенням, наведеним у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.58 глави 9 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 МК України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. 10  статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
п.5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
п.6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
п.7) витрати на страхування цих товарів.
З наведених норм випливає, що митною вартістю товарів являється по суті загальна сума всіх платежів, здійснених покупцем товарів, що імпортуються, продавцю таких товарів за контрактом.
Відповідно до ч.1 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (ч.ч.2, 3 ст.58 МК України).
Отже орган доходів і зборів наділений законодавцем повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вказаній нормі.
Судом встановлено, що в спірному випадку декларантом  для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару подані документи, передбачені ч. 2  ст. 53 Митного кодексу України.
При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору.
Стосовно доводів відповідача, що в інвойсах від 20.07.2020 № 206, від 21.07.2020 № 207,  від 21.07.2020 № 208,  від 20.07.2020 № 206/1, від 26.08.2020 № 217 не зазначено умови оплати за товар, декларантом не доведено всіх складових вартості товару,  для підтвердження суми контракту за оцінюваними партіями товару декларантом не надано документів згідно п.8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документів, що містять відомості про вартість страхування.
В результаті дослідження правовідносин, які склались між позивачем як покупцем та його контрагентом в межах укладеного зовнішньоекономічного договору №301 від 04.06.2018 з урахуванням додаткової угоди, вбачається, що поставка товару здійснювалась партіями на умовах, як і визначено у перелічених вище інвойсах, CIF-Одеса, CIF-Чорноморськ.
Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») означає, що продавець виконав своє зобов`язання по поставці, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження, продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого пункту призначення, і укласти договір страхування та сплатити страхові внески, а продажна ціна товару включає вартість товару, вартість страхування та фрахт.  У покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А3, Б3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).
Таким чином, приймаючи до уваги визначені умови поставки товару CIF-Одеса, CIF-Чорноморськ витрати на страхування та транспортування вже є включеними до ціни товару, у зв`язку з чим відповідно до ч. 10  ст. 58 МК України не додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, при визначенні митної вартості товару.
При цьому, не зазначення в зовнішньоекономічному контракті №301 від 04.06.2018 про зарахування даних витрат до загальної суми контракту (ціни товару) не є свідченням встановлення  інших умов формування ціни товару, оскільки сторони контракту, узгодивши умови поставки товару згідно з офіційними правилами Інкотермс 2010, тим самим встановили, що витрати на страхування та транспортування входять до ціни товару.
За таких обставин вимоги митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірним, а коригування митної вартості, заявленої товариством, на цій підставі - необґрунтованим.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що обставини, викладені відповідачем з цього приводу у рішеннях про коригування митної вартості товарів є помилковими, оскільки умови оплати товару не стосуються складових ціни товару, відповідно, не впливають на формування митної вартості товару, а тому такі умови взагалі не можуть бути покладені в основу висновків митного органу щодо наявності розбіжностей у відомостях про митну вартість товару .
Виходячи з фактичних обставин, апеляційний суд встановив, що позивачем  при декларуванні митної вартості товару за зовнішньоекономічним контрактом №301 від 04.06.2018 зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларацій внесено недостовірні або неточні відомості, надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, що є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, обраного позивачем, і розцінено митницею як заниження позивачем митної вартості. 
З огляду на вищенаведене, є вірним висновок суду першої інстанції, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення  є протиправними та підлягають скасуванню.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби   залишити без задоволення.  
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі № 160/1799/21 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко