ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2301/21                                        Головуючий суддя І інстанції Кононенко  Т. О.
Провадження № 33/818/994/21                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Зощенко О.С., а також потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 , - 
в с т а н о в и в:
Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1987 року народження, громадянка України, мешканка м. Харкова,
- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн.
       Постановою встановлено, що 05.01.2021 року о 09:00 год. в м. Харкові по просп.. Льва Ландау, біля буд 237 на перехресті з вул. Івана Камишева водій ОСОБА_1 , кенрукючи транспортним засобом «МАЗДА», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, здійснила рух на червоний сигнал світлофора, не надала дорогу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п.п. 2.3Б, 8.7.3.Е, 16.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Посилається на те, що свідок ОСОБА_3 є зацікавленою особою. Не погоджується з пунктом ПДР України, який зазначений у протоколі. Вважає винною іншого учасника ДТП, яка, на її думку, не надала їй дорогу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника Зощенка О.С. які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, а також пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала постанову судді законною і обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними у матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керуючи автомобілем не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, здійснила рух на червоний сигнал світлофору, не дала дорогу автомобілю «БМВ», що завершував рух через перехрестя, здійснила з ним зіткнення, отримані механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.
       З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі.
Належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що свідчить про відсутність відомостей щодо порушення працівниками поліції чинного законодавства під час складення протоколу, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що відомості, які зафіксовані у протоколі відповідають дійсності.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснювала, що вона не перетинала перехрестя, а лише здійснювала маневр повороту праворуч. Вказує, що тв. схемі місця ДТП її автомобіль зафіксований з порушеннями, що не відповідає дійсності. Вказувала, що рухалась на зелений сигнал світлофору. 
В матеріалах справи міститься схема місця ДТП (арк. 4), яку беззаперечно власноручно підписала ОСОБА_1 , що свідчить про те, що вона погоджувалась з відомостями, які в ній були зафіксовані працівником поліції.
Враховуючи відсутність скарг на дії працівників поліції під час складення ними протоколу та схеми місця ДТП, а також відсутність будь-яких фактичних відомостей, які спростовують ці відомості, суд апеляційної інстанції вважає, що відомості, які зафіксовані в схемі місця ДТП відповідають дійсності, а такі твердження апелянта є необґрунтованими.
З відомостей цієї схеми вбачається, що місцем зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є початок вул. Івана Камишева від проспекту Ювілейного у м. Харкові.
Тобто, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем по проспекту Ювілейному здійснила маневр повороту праворуч на вул. Івана Камишева, що свідчить про те, що вона перетнула це перехрестя, що об`єктивно спростовує такі доводи апелянта.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що вона рухалась по проспекту ОСОБА_4 та на перехресті з вул. Івана Камишева почала здійснювати поворот ліворуч. Зупинившись на перехресті, вона пропускала автомобілі, які рухались назустріч. Коли автомобілі зупинились та пішоходам загорівся зелений сигнал світлофора, вона продовжила закінчувати маневр повороту та вже на вул. Івана Камишева в правий бік її автомобіля здійснила зіткнення автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .
Ці пояснення підтвердила свідок ОСОБА_5 , яка перебувала на передньому пасажирському місці в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 та пояснювала, що вони починали маневр повороту ліворуч на зелений сигнал світлофору, однак оскільки вони пропускали автомобілі, які рухались назустріч, вони продовжили закінчення маневру повороту. Коли вони вже були на вул. Івана Камишева, в праву бокову частину автомобіля на якому вона рухалась, здійснив зіткнення автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , яка не пропустила їх та не дала закінчити маневр повороту.
Поряд з цим, відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_3 (арк. 8) вбачається, що 05.01.2021 року приблизно о 09:00 він рухався на своєму автомобілі по вул. Льва Ландау з боку проспекта Ювілейного в сторону Салтівського Шосе. Під`їжджаючи до перехрестя вул. Льва Ландау та вул. Івана Камишева він побачив красний сигнал світлофору та зупинився у середній смузі руху. У зустрічному напрямку руху побачив автомобіль БМВ, який закінчував маневр повороту на вул. Івана Камишева. В цей час праворуч від нього автомобіль МАЗДА повертав праворуч на червоний сигнал світлофору не дав автомобілю БМВ закінчити маневр повороту, здійснила зіткнення з ним.
Крім того, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 4) вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 отримав пошкодження, а саме: пошкоджено ліва блок фара, передній бампер з лівого боку, пошкоджено лакофарбове покриття переднього бамперу ліворуч та капоту. Пошкоджено пластикову накладку переднього лівого крила. Автомобіль під керуванням ОСОБА_2 отримав такі пошкодження: деформація передньої та задньої дверей з правого боку, також пошкоджено лакофарбове покриття дверей авто з правого боку, ручка відкриття дверей передніх правих.
Пошкодження, які зафіксовані у схемі місця ДТП об`єктивно узгоджуються з відомостями світлини (арк. 23), на якій вбачається, що автомобіль «МАЗДА», має пошкодження своєї лівої передньої частини.
Аналізуючи пошкодження автомобілів об`єктивно вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 перетинав перехрестя та рухався з випередженням автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_2 отримав пошкодження правої бокової частини, а автомобіль під керуванням ОСОБА_1 отримав пошкодження передньої частини.
Поряд з цим, в матеріалах справи містяться фотознімок, з відомостей якого вбачається, що дійсно зіткнення відбулось саме вже на вул. Івана Камишева, що свідчить про те, що здійснюючи поворот праворуч ОСОБА_1 мала можливість бачити автомобіль «БМВ», який закінчував маневр повороту ліворуч та повинна була надати йому дорогу.
Тобто, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем мала об`єктивну можливість побачити автомобіль, який рухався попереду та здійснити дії для уникнення зіткнення.
Тобто, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 перетинаючи перехрестя закінчував цей маневр, а автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не надав переваги у русі цьому автомобілю та здійснив з ним зіткнення.
До посилань апелянта на те, що свідок ОСОБА_3 є зацікавленою особою, суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки його письмові пояснення узгоджуються з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Поряд з цим цей свідок зазначений працівником поліції саме у протоколі про адміністративне правопорушення, а дії цього працівника поліції ОСОБА_1 не оскаржувала, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.
Крім того, відповідно до відомостей світлини вбачається, що світлофор, який перебував по ходу руху водія ОСОБА_1 має додаткова секція у вигляді зеленої стрілки, яка дозволяє поворот праворуч разом із жовтим або червоним сигналом світлофору.
Однак, відповідно до вимог п. 8.7.3Е, рух дозволяється в указаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, що рухаються з інших напрямків.
Тобто ОСОБА_1 мала право повернути праворуч на вул. Івана Камишева за умови, що вона надасть перевагу автомобілям, які рухаються, в тому числі автомобілю під керуванням ОСОБА_6 , яка закінчувала маневр проїзду перехрестя.
Крім того, відповідно до вимог п.1.4 Правил Дорожнього руху України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що іншій учасники виконують ці правила.
Тобто, водій ОСОБА_2 закінчуючи маневр повороту ліворуч не порушувала вимог ПДР та об`єктивно розраховувала, що інші учасники дорожнього руху, а саме ОСОБА_1 , також будуть виконувати ці Правила.
З огляду на вищенаведені обставини, вочевидь неможна погодитись з доводами ОСОБА_1 про відсутність в її діях ознак правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому її апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність саме в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       Доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 8.7.3Е, 16.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 8.7.3Е, 16.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков