ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2629/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі №280/2629/21 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправною та дискримінаційною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії, згідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб, звільнених з військової служби" за поданою заявою від 30.07.2020    року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі не отримані ОСОБА_1 пенсійні виплати, з урахуванням всіх підвищень, з 30.07.2020 року до фактичного виконання відповідачем рішення по цій справі та подовжити виплату пенсії позивачу за вислугою років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб, звільнених з військової служби" довічно.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити порзов в повному обсязі.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.06.2008 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання від 29.01.2018  року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.06.2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана інформація підтверджується також Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації  місця проживання станом на 13.02.2018 року.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 11.06.2008 року, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.
Згідно посвідчення №86/11549 від 17.02.1999 ОСОБА_1 призначено з 10.02.1999 року пенсію за вислугою років по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».
Позивач звернувся до пенсійного органу з листами від 29.07.2020 року № ВЕБ-08001-Ф-С-20-045493 та від 14.12.2020 року № ВЕБ-08001-Ф-С-20-073277 щодо відновлення пенсійного забезпечення. Пенсійний орган листами повідомив, що з 10.02.1999 року по 22.01.2008 року ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років, призначену на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 23.01.2008 року ОСОБА_1 за його заявою переведено на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку останній отримував по 31.08.2014 року.
У зв`язку з виїздом на ПМП з 01.09.2014 року пенсійна справа на підставі заяви ОСОБА_1 , була видана останньому на руки. 
При цьому пенсійний орган зазначив, що питання про поновлення пенсії за вислугу років буде розглянуто після повернення встановленим порядком пенсійної справи з АР Крим (а.с.5,6).
Не погодившись  з такими діями пенсійного органу позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки пенсійним органом за наслідками розгляду заяв ОСОБА_1 не прийнято відповідне рішення, тому з урахуванням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, позов підлягає задоволенню в частині вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії із прийняттям відповідного рішення, передбаченого вищевказаним Порядком.  
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Передбачене Конституцією право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", яким встановлено порядок та виплата пенсії.
При цьому право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Приписами ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Відповідно до п.4.1, п.4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1), орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. 
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Отже, з вищенаведеного вбачається, що для поновлення виплати пенсії передбачено подання відповідною особою заяви за встановленою формою, за результатами розгляду якої орган Пенсійного фонду приймає рішення про поновлення виплати пенсії або про відмову в поновленні її виплати.
Водночас, згідно з п. 4.8 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів. 
Нормами п. 1.7 Порядку № 22-1  визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Відповідно до п. 4.12 Порядку № 22-1 визначено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
Згідно з абзацем 4 пункту 1.5 Порядку № 22-1 - заява на запит пенсійної справи подається особисто пенсіонером до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання.
Отже, з вищевикладеного вбачається, що для того, щоб врахувати всі відомості, які знаходяться в пенсійній справі позивача необхідно витребувати пенсійну справу від пенсійного органу, що призначав пенсію. Витребування пенсійної справи здійснюється за умови подання пенсіонером особисто або його законним представником заяви на запит пенсійної справи.
Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Нормами ст. 7 Угоди передбачено, що при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія такого ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 31.08.2020 року № 0800-0317-10/43403 направлено запит до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Ставропольському краю щодо надіслання пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі зміною місця проживання пенсіонера для продовження виплати пенсії (а.с.23).
Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17.11.2020 року №0800-0317-10/61244 повторно направлено запит до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Ставропольському краю, аналогічного змісту (а.с.24).
Управлінням Пенсійного фонду Російської Федерації по м. Ставрополю Ставропольського краю листом від 25.02.2021 року  № 1507/132 надіслало довідку стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 (страховий номер індивідуального особового рахунку НОМЕР_3 ) станом на 19.02.2021 року призначено з 01.01.2015 року та безстроково пенсію в розмірі 44676,37 руб (а.с.26-27)
Водночас, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009  зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058 конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , як громадяни України, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, у тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
При цьому, судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи, що у 2014 році виплату пенсії позивачу припинено за його власною заявою у зв`язку зі зміною направлення до органів Пенсійного фонду АР Крим.
Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Зі змісту наведених норм законодавства у сукупності слідує, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії, проте поновлення виплати пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання певних дій, пов`язаних з її поновленням, зокрема, подання заяви про поновлення виплати пенсії та відповідних документів, перевірки інформації, що надана заявником.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи.
Вини позивача у відсутності пенсійної справи не встановлено, то ж її відновлення є обов`язком відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №758/7663/16-а та від 10.12.2020 року у справі № 200/3663/16-а (2-а/200/210/16) і відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом при вирішені справи.
Відповідно до п 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Згідно з пунктом 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Отже, наведені норми свідчать про те, що до виключної компетенції відповідача віднесено право щодо поновлення виплати позивачу пенсії.
Водночас, судом першої інстанції встановлено, що пенсійний орган, до дискреційних повноважень якого віднесено право прийняти рішення, в тому числі як про поновлення виплати пенсії, так і про відмову в такому поновленні, не приймав жодного з вищевказаних рішень, посилаючись на необхідність повернення пенсійної справи до Управління. Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно допущення відповідачем бездіяльності під час розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 30.07.2020 рок.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта стосовно того, що пенсійним органом протиправно розголошуються персональні данні позивача державним закладам Російської Федерації шляхом ведення переписки, з огляду на те, що УПФУ в Запорізькій області вичиняються дії, спрямовані на отримання пенсійної справи позивача, яка за його особистою заявою була надана до пенсійного органу Російської Федерації,  у зв`язку з чим він отримує пенсію, призначену пенсійним органом російської Федерації, з 01.01.2015 року.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАВНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі №280/2629/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко