СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року                            м. Харків                        Справа № 922/1372/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя  Пелипенко Н.М.
за участю секретаря судового засідання  Гаркуши О.Л.
від позивача - адвокат Яровенко О.Ю.,    ордер №1058277   від 23.09.2021 
від відповідача - Краснокутський О.В., довіреність №    148/9/48/1375    від 16.09.2021 
від третьої особи - адвокат Поддашкіна О.Ю.,    довіреність № б/н    від 10.05.2021
розглянувши   у відкритому судовому засіданні  у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агросервіс Гранд”, с. Мироцьке, Київська область (вх. №2682 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 (повний текст рішення складено 10.08.2021, суддя Лаврова Л.С.) та апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , м. Чугуїв, Харківська область (вх. №2761 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1372/21
за позовом    	   Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднані інформаційні технології", м. Харків       	

до    	   Військової частини НОМЕР_1 , м Чугуїв, Харківська область  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросервіс Гранд" , с.Мироцьке, Київська область 	

про    	визнання недійсними односторонніх правочинів, визнання відсутності права та зобов`язання не чинити перешкоди у виконанні умов договору	

ВСТАНОВИВ:

16.04.2021    Товариством з обмеженою відповідальністю "Об"єднанні інформаційні технології" подано до Господарського суду Харківської області позов до    Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання недійсним одностороннього правочину Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64;
- визнання недійсним одностороннього правочину Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423;
- визнання відсутнім у Військової частини НОМЕР_1 право на односторонню відмову від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології”.
- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 не чинити Товариству з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології” перешкоди у виконанні умов договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології”.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.08.2021    позовні вимоги задоволені частково.
Визнано недійсним односторонній правочин Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.01.2020 за вих. №148/9148/64. 
Визнано недійсним односторонній правочин Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423.
В решті вимог відмовлено.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Об"єднані інформаційні технології" 4 540,00 грн судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було доведено порушення зобов`язань позивача за п. 4.1 договору, з огляду на відсутність доказів отримання позивачем запиту на інформацію та не установлення умовами договору строку і порядку виконання такого зобов`язання; відповідачем не надано доказів використання земельної ділянки не ТОВ «Об`єднані інформаційні технології», а невстановленими особами. Суд першої інстанції також визнав безпідставними посилання відповідача на ту обставину, що в порушення вимог ТОВ позивач не погоджував зміну місцезнаходження ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» та зміну директорів товариства, оскільки зазначені зміни стосуються внутрішньої діяльності суб`єкта господарювання та не обмежуються необхідністю їх погодження із контрагентами ні діючим законодавством, ні умовами укладеного сторонами договору.
Разом з тим, суд встановив, що з наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається та не заперечується відповідачем виконання позивачем зобов`язань по фінансуванню, яке і було визначено як мета укладення договору, що відповідає пункту 1.1 укладеного договору.
За наведених обставин судом встановлено, що вчинений відповідачем правочин листом від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 про односторонню відмову від договору суперечить положенням договору простого товариства та умовам діючого законодавства, так як його вчинено за відсутності для цього підстав, а тому він не відповідає вимогам, які встановлені ст.ст. 626, 651, 1145   та частиною першою статті   203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології” про розподіл судових витрат (вх.    18129 від 04.08.2021) задоволено частково.
Ухвалено у справі № 922/1372/21 додаткове рішення.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1    на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології” 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 25.08.2021 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ “Агросервіс Гранд”, звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/1372/21 в частині задоволення позовних вимог ТОВ “Обєднанні інформаційні технології” до Військової частини НОМЕР_1 скасувати. В задоволенні позовних вимог ТОВ “Об"єднанні інформаційні технології” про визнання недійсним одностороннього правочину Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур №7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.01.2020 за вих. №148/9148/64, та визнання недійсним одностороннього правочину Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур №7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ “Об"єднанні інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.03.2021 за вих. №148/9148/423, відмовити повністю. 
Разом з апеляційною скаргою апелянтом надано клопотання про зупинення провадження у справі №922/1372/21, до набрання законної сили рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/2796/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ “Об"єднанні інформаційні технології” про визнання недійсним договору про вирощування сільськогосподарських культур №7 від 08.05.2019.
Апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами:
-          судом першої інстанції не вірно застосовано вимоги ст.204 ЦК України та не враховано, що договір про вирощування сільськогосподарських культур № 3 від 02.07.21, який укладено між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ “Агросервіс Гранд”, є діючим, що унеможливлює задоволення позовних вимог;
-          з урахуванням презумпції правомірності договору № 3 від 02.04.21, апелянт вважає, що обраний позивачем та застосований судом спосіб захисту не є ефективним; 
-          рішення суду суперечить дійсним обставинам справи, судом надано перевагу позиції позивача перед наявними у справі доказами; в рішенні суду відсутня позиція ТОВ “Агросервіс Гранд”, яка обґрунтована, зокрема, тим, що договір № 3 від 02.04.21 був укладений внаслідок невиконання позивачем договору № 7 від 08.05.2019, який був розірваний ще у січні 2021 року; неотримання з січня 2021 року жодних доказів виконання договору та обґрунтованих заперечень позивача на розірвання договору № 7 від 08.05.2019 та фактичне його невиконання з боку позивача; необхідності залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової  та мобілізаційної готовності та життєдіяльності збройних сил України та розуміння, що у зв`язку з розірванням договору № 7 від 08.05.2019, таке фінансування припинене;
-          апелянт посилається на відсутність в справі крім самого договору та платіжних доручень про сплату мінімального платежу, жодного первинного документу, обов`язок ведення якого задля підтвердження виконання договору та обов`язок ведення та зберігання яких прямо унормований Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що свідчить про незаконність та необґрунтованість позовних вимог;
-          апелянт звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів здійснення позивачем власного внеску, як сторони 2, обов`язок здійснення якого передбачений п. 6.2 договору № 7;
-          з наданих позивачем документів не вбачається виконання позивачем договору з моменту його укладання та до моменту розірвання;
-          суд першої інстанції в порушення ч. 3 ст. 202 ЦК України, визнав листи одностороннім правочином, апелянт вважає, що в контексті ст.202, 203, 204, 215, 216 ЦК України, підстави для застосування вказаних норм до листів відсутні.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 року визначено колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя, судді: Гребенюк Н.В., Зубченко І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 (головуючий суддя-доповідач Радіонова О.О.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агросервіс Гранд” на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі № 922/1372/21 залишено без руху, з метою усунення недоліків,    протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду   підписану оригіналом підпису апеляційну скаргу у письмовій формі, докази сплати судового збору у розмірі 6810 грн. 
15.09.2021, у встановлений судом строк, на адресу Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків, у якому останній надав підписану оригіналом підпису апеляційну скаргу у письмовій формі та докази сплати судового збору у розмірі 6810 грн, що свідчить про виконання скаржником вимог ухвали суду від 06.09.2021.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2021 року у зв`язку з відпустками суддів Гребенюк Н.В. та Зубченко І.В., визначено колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя, судді: Попков Д.О., Пелипенко Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Агросервіс Гранд” на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/1372/21.
Встановлено строк позивачу та відповідачу у справі до 08.10.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи, а також щодо клопотання ТОВ «Агросервіс Гранд» відносно зупинення провадження у справі.
03.09.2021 року відповідач, Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі № 922/1372/21 в частині задоволення позовних вимог ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології”. 
Відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ “Об”єднанні інформаційні технології” повністю в частині визнання недійсним одностороннього правочину ВЧ А-4104 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур №7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.01.2020 за вих. №148/9148/64 та в частині    визнання недійсним одностороннього правочину Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур №7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології”, який оформлений листом від 19.03.2021 за вих. №148/9148/423.
Скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 по справі №922/1372/21 та в задоволенні заяви ТОВ “Об”єднанні інформаційні технології” про розподіл судових витрат відмовити повністю.
Разом з апеляційною скаргою апелянтом надано клопотання про зупинення провадження у справі №922/1372/21, до набрання законної сили рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/2796/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології” про визнання недійсним договору про вирощування сільськогосподарських культур №7 від 08.05.2019.

Апеляційна скарга обґрунтовано наступними обставинами:
-          судом не вірно застосовані приписи ст.202 ЦК України, оскільки листи Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ “Об"єднанні інформаційні технології” щодо відмови від договору створили обов`язки не лише для особи, яка їх вчинила (Військової частини НОМЕР_1 ), а і для іншої сторони правочину -  ТОВ “Об"єднанні інформаційні технології”, що, на думку апелянта, виключає висновки суду про недійсність листів та безпідставність тлумаченням таких, як односторонніх правочинів із застосуванням ст.203, 215 ЦК України;
-          апелянт заперечує висновки суду про належне виконання позивачем умов договору, а також неможливість застосування до спірних правовідносин п. 7 ч. 1 ст. 1141 ЦК України; звертає увагу на те, що договором прямо передбачено правові наслідки та право Військової частини НОМЕР_1 на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку навіть без поважної причини, наслідком чого сторони визначили згідно п. 4.2 договору право позивача не заперечувати проти розірвання, а вимагати відшкодування збитків;
-          судом першої інстанції не надано правової оцінки факту ненадання позивачем документів на виконання ухвали суду від 11.05.2021, якою було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, в зв`язку з чим відповідач вважає, що рішення суду  ґрунтується на припущеннях щодо належного, повного та вчасного виконання позивачем договору, за відсутністю в справі витребуваних судом ухвалою від 11.05.2021 доказів такого виконання;
-          за обставинами даної справи договір з позивачем був фактично припиненим ще у січні 2021 року; позивач не виконував свої зобов`язання за договором, вирощування врожаю на землі за п. 1.1 договору не відбулося, земля не оброблялася та не готовилася для проведення сільгоспробіт;
-          враховуючи специфіку договору з Військовою частиною НОМЕР_1 , необхідність залучення додаткових джерел фінансування Збройних Сил України, відсутність заперечень позивача та не надання ним  доказів належного виконання умов договору, відбулося його фактичне припинення та укладання договору із іншим суб`єктом, а саме ТОВ «Агросервіс Гранд» на виконання мети договору – залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України;
-          наявність договірних правовідносин між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ «Агросервіс Гранд»  станом на час вирішення даної справи по суті, чинність, дійсність та правомірність  договору № 3 від 02.04.21 про вирощування сільськогосподарських культур, укладеного з ТОВ «Агросервіс Гранд» після припинення договору № 7, повністю унеможливлювало з урахуванням приписів ст.204, 216 ЦК України задоволення позовних вимог про недійсність листів, як правочинів, та не призвело до поновлення прав позивача, яке позивач вважав порушеним.

         Відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 07.09.2021 року визначено колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя, судді: Гребенюк Н.В., Зубченко І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 (головуючий суддя-доповідач Радіонова О.О.) апеляційну скаргу ВЧ     НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі № 922/1372/21 залишено без руху, з метою усунення недоліків,    протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду    доказів сплати судового збору у розмірі 6810 грн. 
У встановлений судом строк на адресу Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків, у якому останній надав докази сплати судового збору у розмірі 6810 грн, що свідчить про виконання скаржником вимог ухвали суду від 13.09.2021.
Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2021, у зв`язку із відпустками судді Гребенюк Н.В та судді Зубченко І.В., змінено склад колегії    суддів та сформовано наступний: головуючий суддя – Радіонова О.О., судді Попков Д.О., Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 поновлено Військовій частині НОМЕР_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/1372/21.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військовій частині НОМЕР_1 , на рішення Господарського суду Харківської    області від 02.08.2021 у справі №922/1372/21 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1372/21.
Апеляційні скарги ТОВ "Агросервіс Гранд" та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 року та додаткове рішення від 16.08.2021 у справі № 922/1372/21 об`єднано в одне апеляційне провадження для сумісного розгляду.
Встановлено учасникам справи строк до 26.10.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи.
Також, учасникам справи встановлено строк до 26.10.2021 року включно для надання до Східного апеляційного господарського суду письмових пояснень (заперечень) щодо клопотання Військової частини НОМЕР_1 відносно зупинення провадження у справі.
Призначено справу до розгляду на 03.11.2021 о 09:15 годині.

11.10.2021 від ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології” до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення на клопотання ТОВ "Агросервіс Гранд" про зупинення провадження, в яких позивач вважає, що підстави для зупинення даної справи відсутні, і це може призвести лише до затягування процесу.
Позивач також надав відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Агросервіс Гранд", в якому посилається, зокрема, на відсутність у відповідача права на односторонню відмову, а також наголошує, що з боку ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології” вчасно здійснюються розрахунки із Військовою частиною НОМЕР_1 за договором в порядку пп.6.1-6.3 договору, договором встановлений строк спільної обробки ділянки у 7 років, тобто до 2026 року. Позивач вважає, що наведені у листах Військової частини А-4104 обставини не можуть бути підставою для припинення договору № 7 від 08.05.2019 та не наділяють відповідача в силу вимог закону та умов цього договору правом на односторонню відмову від договору.
Позивач просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Агросервіс Гранд" без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі № 922/1372/21 – без змін.

Крім того, 26.10.2021 від ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології” до суду апеляційної інстанції надійшли заперечення на клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження, в яких позивач вказує на те, що відповідач не зазначає у своєму клопотанні, які обставини, встановлені  у справі № 922/2796/21 будуть мати преюдиційне значення у справі №922/1372/21 та в чому полягає об`єктивна неможливість  для розгляду справи №922/1372/21, у зв`язку з чим вважає, що підстави для зупинення даної справи відсутні, і це може призвести лише до затягування процесу.
Позивач також надав відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якому посилається, зокрема, на відсутність у відповідача права на односторонню відмову, наголошує на належному виконанні своїх обов`язків за договором, вважає, що наведені у листах Військової частини А-4104 обставини не можуть бути підставою для припинення договору № 7 від 08.05.2019 та не наділяють відповідача в силу вимог закону та умов цього договору правом на односторонню відмову від договору. Позивач також зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що права позивача порушені неправомірними діями відповідача і захистив права позивача у ефективний спосіб, а саме визнав вказані відмови відповідача недійсними, що наразі дозволяє сторонам продовжувати  виконувати свої обов`язки по договору № 7 від 08.05.2019. Позивач просить залишити апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі № 922/1372/21 – без змін.

02.11.2021 від Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про залучення до участі у справі Військового прокурора, в якій відповідач просить залучити до участі у даній справі № 922/1372/21 на боці Військової частини А-4104 в інтересах держави Військову прокуратуру Харківського гарнізону.
Необхідність представництва Військового прокурора інтересів держави обґрунтована тим, що в даній справі вирішується питання ефективності використання майна та залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України.
В обґрунтування правових підстав для залучення Військового прокурора заявник посилається на положення ст. 8, 19, 131-1, 129 Конституції України, ч. 3 ст. 53 ГПК України, ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
В судовому засіданні представник ТОВ "Агросервіс Гранд" підтримує клопотання відповідача про залучення до участі у справі військового прокурора.
Представник позивача заперечує щодо заявленого відповідачем клопотання про залучення до участі у справі військового прокурора, вважає, що підстави для представництва прокурором інтересів держави у даному випадку відсутні.   
Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залучення до участі у справі Військового прокурора, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення пункту 3 частини першої          статті 131-1 Конституції України          відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є          Закон України "Про прокуратуру".
Відповідно до частини третьої          статті 23 цього Закону          прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Частина 3 статті 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Отже, норми ч. 3 ст. 53 ГПК України    надають прокурору право вступити у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, за своєю ініціативою, до початку розгляду справи по суті, а наявність обставин для представництва в суді законних інтересів держави обґрунтовується саме прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
В даному випадку прокурор не звертався до Східного апеляційного господарського суду з відповідною заявою про вступ у справу в інтересах держави, а з клопотанням звернувся відповідач.
З          огляду на викладене та приписи частини третьої          статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частини 3 статті    53 ГПК України, відсутні підстави для задоволення заяви Військової частини НОМЕР_1 про залучення до участі у справі Військового прокурора в інтересах держави на боці Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 у судовому засіданні оголошено перерву    до 17.11.2021  о 10:00 год.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021, у зв`язку з відпусткою судді Попкова Д.О. визначено колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя, судді: Зубченко І.В., Пелипенко Н.М.

16.11.2021 відповідач надав до суду пояснення по апеляційній скарзі, в яких наголошує, що позивач не надав суду жодного доказу належного виконання зобов`язань за договором про спільну діяльність в частині ефективного використання земельної ділянки під вирощування врожаю, доказів ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо виконання договору в частині результатів спільної діяльності, а також жодного доказу виконання пунктів 1.2, 2.1, 4.1, 5.4, 5.5 договору. Відповідач посилається на відсутність в справі жодного доказу розміру отриманого здобутку в цілях його пропорційного розподілу задля забезпечення надходження додаткових джерел фінансування Збройних Сил України. Відповідач вважає, що в даному випадку відбулося фактичне припинення договору від 08.05.2019 та укладання договору з метою поповнення фінансування з іншим суб`єктом – ТОВ «Агросервіс Гранд», правомірність якого презюмується ст.204 ЦК України, що виключає правомірність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 17.11.2021 представник відповідача та третьої особи підтримали клопотання про зупинення  провадження у справі №922/1372/21 до набрання законної сили рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/2796/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ “Об`єднанні інформаційні технології” про визнання недійсним договору про вирощування сільськогосподарських культур №7 від 08.05.2019.
Представник позивача заперечував проти задоволення зазначеного клопотання.
Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача та третьої особи про зупинення  провадження у справі №922/1372/21 та зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 227 Господарського процесуального кодексу України,    суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема,    об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
В даному випадку, виходячи з предмету та підстав позову, колегія суддів вважає, що   зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі.
Крім того, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі №       910/12694/18.

Представник апелянта, третьої особи, в судовому засіданні 17.11.2021 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, а також позицію відповідача, викладену в апеляційній скарзі, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати, апеляційні скарги третьої особи та відповідача задовольнити.

Представник апелянта, відповідача, в судовому засіданні 17.11.2021 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, а також позицію третьої особи, викладену в апеляційній скарзі, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати, апеляційні скарги третьої особи та відповідача задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду та заперечував проти доводів апелянтів, просить рішення суду залишити без змін, апеляційні скарги відповідача та третьої особи – без задоволення.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, заслухавши в судовому засіданні представників позивача, відповідача та третьої особи, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, та вірно встановлено судом першої інстанції, 08.05.2019 між Військовою частиною А-4104 (сторона 1) та ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» (сторона 2) укладено договір про вирощування сільськогосподарських культур № 7, у відповідності до умов якого, з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України та відповідно до ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони», сторони за цим договором домовилися про вирощування сільськогосподарських культур, на земельних ділянках площею 469 га, які надані Стороні-1 в безстрокове користування та можливостей Сторони - 2 діяти, а саме: вирощування зернових сільськогосподарських культур.
Сторони домовились, що обробіток землі буде здійснюватись наступним чином: Сторона - 1 бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки, яка надана в безстрокове користування для вирощування сільськогосподарських культур; Сторона - 2 бере в користування земельні ділянки та власними коштами проводить необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу з вирощування сільськогосподарських культур.
Договором погоджені взаємні обов`язки сторін (розділ  2 договору), права та обов`язки сторін (розділи 3, 4 договору), а також внески, частки сторін (розділ 6 договору) і розподіл результатів спільної діяльності (розділ 7 договору).
Положеннями п.п. 11.1, 11.2, 11.4 договору № 7 від 08.05.2019 передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Цей договір укладено строком на сім сільськогосподарських років, тобто по 2026 сільськогосподарських років. Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється письмово.
Одночасно із підписанням договору сторонами було складено акт обміру земельної ділянки, що пропонується для вирощування сільськогосподарської продукції.
Позивач зазначає, що ним щороку, здійснювалась сплата грошових коштів на користь Військової частини А-4104 в якості дострокового розподілу прибутку у відповідності до п. 7.5 договору № 7 від 08.05.2019, на підтвердження чого позивачем надані відповідні платіжні доручення.
Втім, протягом лютого 2021 року позивачем було отримано від Військової частини А-4104 повідомлення про припинення договору, викладене у листі від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64, в якому наголошено про припинення з 19.01.2021 дії договору № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ «Об`єднані інформаційні технології», в результаті виникнення у відповідача права на односторонню відмову від договору.
У відповідь на цей лист, ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» листом від 25.02.2021 повідомило відповідача про відсутність передбачених законом та договором підстав і обставин, з якими пов`язується виникнення у відповідача права на односторонню відмову від договору.
В подальшому позивач отримав від Військової частини А-4104 повторне повідомлення про відмову від договору, викладене у листі від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, в якому наведені аналогічні раніше викладеним підставам для припинення договору № 7 від 08.05.2019 в результаті односторонньої відмови від нього з боку відповідача та наголошено на припиненні договору № 7 від 08.05.2019 з 19.01.2021.
Позивач зауважує, що умовами договору № 7 від 08.05.2019 не передбачено права Військової частини НОМЕР_1 на односторонню відмову від договору, а тому відповідач не вправі самостійно намагатись припинити дію договору.
Позивач вважає, що вчинені Військовою частиною А-4104 односторонні правочини щодо відмови від договору № 7 від 08.05.2019, які оформлені листами від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, суперечать статтям 203, 525, 526, 611, 626, 629, 651, 654,1141, що є підставою для визнання їх недійсними. 
Також, позивач вважає, що внаслідок недійсності цих правочинів існує необхідність застосувати такі способи захисту прав, які кореспондують змісту та обставинам протиправної поведінки Військової частини НОМЕР_1 , а саме:  визнання відсутності у Військової частини НОМЕР_1 права на односторонню відмову від договору № 7 від 08.05.2019, а також зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у виконанні умов цього договору.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними односторонніх правочинів Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, які оформлені листом від 19.01.2020 за вих. №148/9148/64 та листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, виходив з того, що вчинений відповідачем правочин про односторонню відмову від договору суперечить положенням договору простого товариства та умовам діючого законодавства, так як його вчинено за відсутності для цього підстав, а тому він не відповідає вимогам, які встановлені ст.626, 651, 1145   та частиною першою статті   203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.
В задоволенні решти позовних вимог  про  визнання відсутнім у Військової частини НОМЕР_1 право на односторонню відмову від договору та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 не чинити ТОВ “Об`єднані інформаційні технології” перешкоди у виконанні умов договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, судом відмовлено з огляду на те, що зазначені вимоги є передчасними та не забезпечують належний та ефективний захист прав позивача.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними односторонніх правочинів Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Об`єднані інформаційні технології”, які оформлені листом від 19.01.2020 за вих. №148/9148/64 та листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі   ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1   статті 626 ЦК України   передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина 1   статті 13 цього Кодексу).
Підставою виникнення між сторонами правовідносин є укладений між ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» та Військовою частиною А-4104 договір про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, відповідно до умов якого сторони домовилися про вирощування сільськогосподарських культур, на земельних ділянках площею 469 га, які надані Стороні-1 (Військовій частинні А-4104)  в безстрокове користування, та можливостей Сторони – 2 (ТОВ «Об`єднані інформаційні технології») діяти, а саме: вирощування зернових сільськогосподарських культур.
Військова частина А-4104 звернулася до ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» з повідомленням про припинення договору, яке викладене у листі від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64, та в якому наголошено про припинення з 19.01.2021 дії договору № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» (а.с.47-78, т. 1).
Доказів направлення даного листа матеріали справи не містять. Разом з цим, позивач визнає, що він отримав даний лист у лютому 2021 року.
В подальшому Військова частина НОМЕР_1 повторно звернулася до ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» з повідомленням про відмову від договору, яке викладене у листі від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, в якому наведені аналогічне обґрунтування підстав для припинення договору № 7 від 08.05.2019 в результаті односторонньої відмови від нього з боку відповідача та наголошено на припиненні договору № 7 від 08.05.2019 з 19.01.2021 (а.с. 52-53, т. 1).
Матеріали справи містять докази направлення листа від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 на адресу ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» (а.с.54-56, т. 1), факт його отримання позивачем не заперечується.
У якості підстави для припинення дії договору № 7 від 08.05.2019 відповідач у  листах від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 визначає наступні обставини:
- листом від 28.01.2020 за вих. № 148/9/48/168 Військовою частиною НОМЕР_1 була висловлена вимога про термінове надання з боку ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» інформації про хід вирощування сільськогосподарських культур, яка в порушення вимог п.п. 2.1, 4.1, 5.5 договору № 7 від 08.05.2019 була залишена без відповіді;
- в порушення вимог п.п. 5.3, 11.4, 11.5 договору № 7 від 08.05.2019 ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» не погоджувало (шляхом прийняття спільних рішень сторін) зміну місцезнаходження ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» та зміну директорів товариства, в результаті чого, Військова частина позбавлена можливості «належним чином обмінюватись наявною інформацією за для досягнення цілей, визначених договором»;
- земельна ділянка, яка передана Військовою частиною № 4104 як внесок у договір спільної діяльності № 7 від 08.05.2019, використовується невстановленими особами, в той час як п. 11.7 договору прямо забороняє ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» передавати свої права за договором третім особам без погодження військової частини.
З огляду на положення п. 7 ч. 1 ст. 1141 ЦК України (припинення договору простого товариства у разі досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим), ч. 3 ст. 651 ЦК України (одностороння відмова від договору), п.п. 1.1, 2.1, 4.1, 5.3, 5.5, 11.4, 11.5, 11.7 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» про припинення із 19.01.2021 договору № 7 від 08.05.2019 про вирощування сільськогосподарських культур.
У відповідь на лист відповідача від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64, ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» листом від 25.02.2021 повідомило відповідача про відсутність передбачених законом та договором підстав і обставин, з якими пов`язується виникнення у відповідача права на односторонню відмову від договору, а також зазначило про відсутність, у відповідності з умовами договору, обставин, що створили неможливість досягнення мети цього договору (а.с..49-51, т. 1). 
В подальшому позивач отримав від Військової частини А-4104 повторне повідомлення про відмову від договору, викладене у листі від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, в якому наведені аналогічні раніше викладеним підставам для припинення договору № 7 від 08.05.2019 в результаті односторонньої відмови від нього з боку відповідача та наголошено на припиненні договору № 7 від 08.05.2019 з 19.01.2021.

Позивач вважає, що вчинені Військовою частиною А-4104 односторонні правочини щодо відмови від договору № 7 від 08.05.2019, які оформлені листами від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, суперечать статтям 203, 525, 526, 611, 626, 629, 651, 654,1141, посилаючись на відсутність передбачених законом та договором підстав і обставин, що створили неможливість досягнення мети цього договору, а отже відсутність у відповідача права на односторонню відмову від договору.

Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що дії ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» суперечать меті спільної діяльності за договором № 7 від 08.05.2019 та є підставою для припинення договору на підставі положень п. 7 ч. 1 ст. 1141 ЦК України, якою передбачено, що договір простого товариства як різновид договору про спільну діяльність припиняється у разі досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим.

Отже, предметом доказування у даній справі є наявність або відсутність в діях позивача порушень умов договору, які зумовили настання обставин, коли досягнення мети Військовою частиною № 4104 за договором № 7 від 08.05.2019 стало неможливим.

Питання здійснення спільної діяльності регламентуються   главою 77 ЦК України.
Зокрема, відповідно до ст. ст. 1130-1131 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність мають передбачати, у тому числі координацію спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Із змісту викладених приписів законодавства випливає, що основними елементами договору про спільну діяльність є об`єднання вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності, і відповідні частки мають бути визначеними; обов`язки сторін у правовідносинах спільної діяльності не мають зустрічного характеру, натомість кожен учасник діє не для досягнення власних цілей, а в загальному інтересі. Сторони отримують блага в результаті спільної діяльності, а не від іншої сторони за договором і спільна діяльність учасників чітко скоординована.
Згідно ч. 1   ст. 1133 ЦК України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.
Таким чином, характер правовідносин, що регулюється договором про спільну діяльність, полягає у об`єднанні вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності.

Виходячи з пункту 1.1 договору № 7 від 08.05.2019, предметом та метою договору є залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України та відповідно до ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони». Сторони за цим договором домовилися про вирощування сільськогосподарських культур, на земельних ділянках площею 469 га, які надані Стороні-1 в безстрокове користування та можливостей Сторони - 2 діяти, а саме: вирощування зернових сільськогосподарських культур. 

Відповідно до п.п. 3.1,3.2 договору № 7 від 08.05.2019 Сторона – 1 (відповідач у справі) за цим договором зобов`язана:
- залучити для вирощування сільськогосподарської продукції, яке буде проводитись Стороною - 2 земельні ділянки, що надані Стороні - 1;
- у разі необхідності організувати обстеження земель, залучених для вирощування сільськогосподарських культур, на предмет наявності і своєчасного знешкодження небезпечних предметів з метою створення безпечних умов праці;
- попереджати Сторону — 2 про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки;
- за необхідності проводити інструктаж осіб, які залучаються Стороною - 2 до виконання сільськогосподарських робіт, стосовно заходів безпеки на території полігону та дій при виявленні вибухонебезпечних предметів;
- завчасно попереджати Сторону - 2 про початок проведення військових навчань та інших заходів бойової підготовки на території полігону.

В свою чергу, положеннями п.п. 4.1, 4.2 договору № 7 від 08.05.2019 передбачено, що Сторона – 2 (позивач)  за цим договором зобов`язана:
- організувати господарську діяльність з використанням залучених земельних ділянок щодо вирощування сільськогосподарських культур;
- здійснювати виробничий процес, забезпечивши його необхідними машино-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами та відповідними спеціалістами і працівниками;
- вести бухгалтерський облік майна, цінностей, зобов`язань, в тому числі платіжних та інших операцій, пов`язаних із виконанням цього договору;
-  нести витрати, що виникли під час виконання цього договору;
- згідно письмового запиту надавати Стороні - 1 інформацію про хід вирощування сільськогосподарських культур;
- здійснювати своєчасну підготовку грунту для проведення сільгоспробіт;
- проводити догляд за посівами сільгоспкультур (внесення мінералів, добрив та інших засобів захисту рослин тощо);
- тримати під паром не більше 20% залученої земельної ділянки за умови, якщо це необхідно в цілях підвищення родючості грунту;
- Сторона - 2 на термін проведення навчань на полігоні зобов`язується не проводити сільськогосподарські роботи;
- Сторона - 2 щодо вищевказаної земельної ділянки бере за себе відповідальність відносно запобігання виникнення надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання у надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Згідно з п.п. 6.1 - 6.3 договору № 7 від 08.05.2019 внесок Сторони - 1 у вартість права обробки земельної ділянки загальною площею 469 (чотириста шістдесят дев`ять) га, згідно до акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також професійні знання, навички, вміння, ділова репутація, ділові зв`язки та складає:
- на 2019 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2020 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2021 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2022 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2023 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2024 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2025 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2026 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.

Внесок Сторони - 2 - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка грунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють Сторони по закінченню сільськогосподарського року.
При зміні обсягів робіт, що виконуються, Сторони вносять відповідні зміни до цього договору, у тому числі уточнюючи свою часткову участь в спільній діяльності.

Аналіз умов договору свідчить про те, що для досягнення спільної мети за договором – залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України та вирощування зернових сільськогосподарських культур, відповідач, як сторона 1 за договором, зобов`язаний залучити для вирощування сільськогосподарської продукції земельні ділянки, а позивач, як сторона 2 за договором, організувати господарську діяльність з вирощування сільськогосподарських культур та сплачувати щорічні внески на користь Військової частини НОМЕР_2 в порядку пунктів 6.1-6.3 договору. Цей договір укладено строком на сім сільськогосподарських років, тобто по 2026 сільськогосподарських років (пункт 11.2 договору), тобто строк спільної обробки ділянки складає сім сільськогосподарських років.
При цьому, умовами договору не передбачено права на односторонню відмову від договору, а зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється письмово.

Як зазначає позивач,  ним щороку, здійснювалась сплата грошових коштів на користь Військової частини А-4104 в якості дострокового розподілу прибутку у відповідності до п. 7.5 договору № 7 від 08.05.2019, на підтвердження чого до матеріалів справи надані відповідні платіжні доручення.
Так, за 2019 сільськогосподарський рік позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі 760 597,49 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 36 від 21.11.2019, № 35 від 22.11.2019, № 36 від 25.11.2019, № 37 від 26.11.2019, № 38 від 27.11.2019, № 39 від 03.12.2019, № 40 від 18.12.2019, оскільки частина оброблювальної земельної ділянки в розмірі 20% засіюваної площі перебувала під паром, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 05.12.2019. В такому випадку, згідно з п. 7.2 договору № 7 від 08.05.2019, за вказану площу розподіл прибутку спільної діяльності не здійснюється. За 2020 сільськогосподарський рік позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі 914 550,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 44 від 13.10.2020, № 45 від 15.10.2020, № 46 від 16.10.2020, № 47 від 19.10.2020, № 48 від 19.10.2020, № 49 від 20.10.2019, № 52 від 20.10.2020.

Щодо посилання відповідача в листах на порушення позивачем умов п.п. 2.1, 4.1, 5.5 договору № 7 від 08.05.2019 стосовно надання інформації про хід вирощування сільськогосподарських культур, колегія суддів зазначає наступне.
Так, пунктом 2.1 договору визначені взаємні обов`язки сторін для досягнення цілей, визначених цим договором, сторони зобов`язуються: обмінюватись наявною у їхньому розпорядженні інформацією з питань, що становлять взаємний інтерес Сторін. Кожна з Сторін цього договору має право ознайомлюватися з усіма документами щодо вирощування сільськогосподарських культур за цим договором та що встановлять взаємний інтерес сторін в рамках дії договору; проводити інші дії, які пов`язані з досягненням мети та виконання умов цього договору в межах діючого законодавства.
Згідно п. 4.1, на який посилається відповідач, позивач (сторона 2 за договором) згідно письмового запиту зобов`язаний надавати стороні-1 (відповідачу у справі) інформацію про хід вирощування сільськогосподарських культур. 
Відповідно до п. 5.5 договору сторони мають право здійснювати всебічний контроль над діяльністю сторін у рамках виконання умов цього договору.

Колегія суддів звертає увагу, що лист відповідача від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 з повідомленням про припинення договору містить посилання на те, що ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» в порушення умов договору (п.2.1, 4.1, 5.5) не надано інформації про хід вирощування сільськогосподарських культур на письмовий запит військової частини, який викладено в листі від 28.01.2020 № 148/9/48/168, а також містить посилання на лист позивача № 01-22.12 від 22.12.2020 щодо зміни місцезнаходження та керівних органів товариства за результатами прийняття рішення на загальних зборів товариства від 15.12.2020.
Однак, зважаючи на те, що лист-запит від 28.01.2020 та лист позивача № 01-22.12 від 22.12.2020 датовані пізнішою датою, ніж лист відповідача від 19.01.2020, наведені відповідачем доводи щодо порушення позивачем умов п.п. 2.1, 4.1, 5.5 договору № 7 від 08.05.2019 та його посилання на ненадання інформації про хід вирощування сільськогосподарських культур, є недоречними.
До того ж, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем позивачу письмового запиту про хід вирощування сільськогосподарських культур, у тому числі листа від 28.01.2020 № 148/9/48/168, про який йдеться в листі від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, що унеможливлює виникнення у позивача обов`язку в порядку п. 4.1 договору надавати відповідачу у справі інформацію про хід вирощування сільськогосподарських культур. 
Щодо зміни керівництва та місцезнаходження позивача, що було прийнято на загальних зборах ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» від 15.12.2020, колегія суддів зазначає, що прийняття позивачем рішення про зміну місцезнаходження не може вважатися порушенням позивачем умов договору та прав відповідача належним чином обмінюватися наявною інформацією, оскільки погодження зміни місцезнаходження товариства та його керівних органів є виключна компетенція загальних зборів учасників ТОВ «Об`єднані інформаційні технології». Зазначені зміни стосуються внутрішньої діяльності суб`єкта господарювання та не обмежуються необхідністю їх погодження із контрагентами ні діючим законодавством, ні умовами укладеного сторонами договору. В свою чергу умовами договору не встановлено спеціального порядку обміну сторонами інформацією за договором, а відповідач листом позивача № 01-22.12 від 22.12.2020 був повідомлений про вказані обставини.
Відповідач у листах про припинення договору посилається на порушення позивачем умов п. 11.7 договору, стверджує, що встановлено використання земельної ділянки, яка передана військовою частиною НОМЕР_1 , як внесок у спільну діяльність, невстановленими особами.
Втім, твердження відповідача про допуск невстановлених осіб до використання земельної ділянки, наданої під обробку за даним договором в межах спільної діяльності не підтверджені належними та допустимими доказами у справі,  а саме відповідними актами (висновками) компетентних органів у сфері контролю за використанням земель. Окрім того такі твердження, в силу положень ст. 76 ГПК України, є мало вірогідними з огляду на те, що за інформацією повідомленою представником відповідача в судовому засіданні вказана земельна ділянка є режимним об`єктом та охороняється військовослужбовцями.
При цьому, за умовами п. 4.2 договору ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» має право залучати до циклу вирощування сільськогосподарських культур третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед Військовою частиною НОМЕР_1 за їхні дії. Тобто, навіть у випадку залучення третіх осіб для надання послуг по обробці земельних ділянок, таке право надане ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» безпосередньо умовами договору та не потребує будь-яких додаткових погоджень. 
Отже, факти, на які посилається відповідач в обґрунтування підстав для припинення договору у листах від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 щодо порушення позивачем умов договору, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. 
Посилання відповідача та третьої особи в апеляційній скарзі на те, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду першої інстанції від 11.05.2021, якою було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а.с. 72-76, т. 1), у тому числі доказів виконання п. 5.4 договору щодо ведення бухгалтерського та податкового обліку, надання статистичної звітності, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач в якості підстав для припинення  договору не посилався в листах на невиконання позивачем своїх зобов`язань з ведення  бухгалтерського обліку та відсутність відповідних документів фінансової звітності, а отже питання наявності або відсутності документів бухгалтерського обліку не входить до предмету доказування та дослідження у даній справі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що за обставинами даної справи договір з позивачем був фактично припиненим ще у січні 2021 року; позивач не виконував свої зобов`язання за договором, вирощування врожаю на землі за п. 1.1 договору не відбулося, земля не оброблялася та не готовилася для проведення сільгоспробіт не містять документального обґрунтування, а тому судом  не приймаються.
Посилання відповідача на порушення п. 7.1 договору, яким визначено розподіл здобутку результатів спільної діяльності, та відсутність в матеріалах справи жодних доказів розміру отриманого здобутку в цілях його пропорційного розподілу задля забезпечення надходження додаткових джерел фінансування Збройних Сил України,  в даному випадку є недоречним, оскільки з наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 36 від 21.11.2019, № 35 від 22.11.2019, № 36 від 25.11.2019, № 37 від 26.11.2019, № 38 від 27.11.2019, № 39 від 03.12.2019, № 40 від 18.12.2019, № 44 від 13.10.2020, № 45 від 15.10.2020, № 46 від 16.10.2020, № 47 від 19.10.2020, № 48 від 19.10.2020, № 49 від 20.10.2019, № 52 від 20.10.2020 вбачається виконання позивачем зобов`язань по фінансуванню, яке і було визначено як мета укладення договору. До того ж, відповідач не зазначав дані обставини в листах в якості підстав для припинення договору. 
Згідно пункту 7 частини 1 статті 1141 ЦК України, на яку посилається відповідач в якості підстави для припинення договору, договір простого товариства як різновид договору про сумісну діяльність припиняється у разі досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стає неможливим.
Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами  та матеріалами справи не підтверджено наявності обставин, а також факту порушення позивачем умов договору, які б свідчили про неможливість досягнення мети товариства.
Натомість, дії відповідача з надання земельної ділянки та дії позивача з ведення господарської діяльності з вирощування на цій земельній ділянці сільськогосподарських культур зі сплатою відповідачу щорічних внесків у розмірі та порядкуё визначеному умовами договору, свідчить про фактичну реалізацію намірів сторін для досягнення спільної мети за договором – залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України та вирощування зернових сільськогосподарських культур.
Як вбачається із п. 11.2 укладеного сторонами договору, його укладено строком на 7 сільськогосподарських років, тобто по 2026 сільськогосподарський рік включно. Умови договору вважаються виконані в повному обсязі після складання актів звірки взаєморозрахунків. Акти звірки взаєморозрахунків мають бути складеними та підписаними уповноваженими особами сторін не пізніше 05 лютого кожного наступного за звітним року, або 01 листопада кожного звітного року у випадку не виконання п. 7.5 договору.
Згідно ч. 2 ст. 1145 УК України учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, або договору, у якому досягнення мети визначено як скасувальна умова, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору.
Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частина 2 вказаної статті передбачає можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Відповідно до абзацу другому частини 2 статті 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.
Тобто в даному випадку, у відповідача є право заявляти вимогу про розірвання строкового договору.
Статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, як заінтересована сторона, звертався до суду з вимогою про розірвання договору в судовому порядку.
Натомість відповідач звернувся до позивача з листами від 19.01.2020 за вих. №148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 про припинення договору, тобто відповідачем були вчинені односторонні правочини щодо відмови від договору № 7 від 08.05.2019.
Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 598 ЦК України встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
Умовами договору № 7 від 08.05.2019 не передбачено право на односторонню відмову від договору, а відповідачем не доведено наявності підстав для припинення договору у відповідності до положень п. 7 ч. 1 ст. 1141 ЦК України.
Відповідно до   статті 215 Цивільного кодексу України   підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6   статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 Цивільного кодексу України   визначено загальні вимоги до чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спір про визнання правочину (господарського договору) недійсним, необхідно встановлювати наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину (господарського договору) недійсним, на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вчинений відповідачем правочин листом від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 про односторонню відмову від договору суперечить положенням договору простого товариства та умовам діючого законодавства, так як його вчинено за відсутності для цього підстав, а тому він не відповідає вимогам, які встановлені ст.ст.626, 651, 1145   та частиною першою статті   203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.
Посилання третьої особи в апеляційній скарзі на те, що договір про вирощування сільськогосподарських культур № 3 від 02.07.21, який укладено між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ “Агросервіс Гранд”, є діючим, та презумпцію правомірності договору № 3 від 02.04.2021, не впливає на правову кваліфікацію спірних правовідносин та не змінює обґрунтованих висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним односторонніх правочинів Військової частини А-4104 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, оформлених листами від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423.
Вирішуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини   від 18.07.2006 року). Зокрема, Європейський суд з прав людини   у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Вимога статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Враховуючи зазначене, викладене судом обґрунтування та оцінка доводів учасників справи були здійснені в тому обсязі, який охоплює коло обставин, які підлягають встановленню та доказуванню, виходячи з предмету та підстав позову.

Судом першої інстанції було встановлено, що в позовній заяві позивачем було заявлено орієнтовний розрахунок судових витрат, які складаються з 9080,00 грн судового збору та 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В клопотанні про розподіл судових витрат позивач просив стягнути з відповідача 50000,00 грн судових витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № ОІТ від 01.04.2021; копію акту приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги № ОІТ від 01.04.2021, складеного 03.08.2021; копію рахунку-фактури № 20/1 від 19.04.2021; копію платіжного доручення № 53 від 20.04.2021 на суму 50000,00 грн.
За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну   правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечуючи проти розміру заявлених судових витрат відповідач вказував, що сума таких витрат є завищеною та неспівмірною заявленим позовним вимогам.
Суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги № ОІТ від 01.04.2021 та опис наданих послуг, що міститься в акті приймання-передачі послуг від 03.08.2021, а також з огляду на обставини справи та складність справи, визнав не доведеними посилання відповідача на завищення позивачем розміру витрат на правничу допомогу, прийнявши надані позивачем до суду документи як належні докази, що підтверджують реальний розмір понесених стороною судових витрат, з чим погоджується колегія суддів.
Оскільки судом апеляційної інстанції підтверджено правомірність висновків суду, викладених в рішенні Господарського суду Харківської області від 02.08.2021, яким частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Об`єднані інформаційні технології», а саме задоволено дві немайнові вимоги з чотирьох, тому суд першої інстанції поклав судові витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнув з відповідача на користь позивача 4 540,00 грн судового збору, а додатковим рішенням від 16.08.2021 правомірно, у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, поклав судові витрати по сплаті витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Об"єднані інформаційні технології" 25   000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Згідно частини 1   статті 74 Господарського процесуального кодексу України            кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частин 1, 2   статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 та додатковому рішенні від 16.08.2021 у справі №922/1372/21, які відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені   ст.      277 ГПК України, для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваних рішень у справі №922/1372/21 відсутні. 

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Агросервіс Гранд”, с. Мироцьке, Київська область на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/1372/21 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , м. Чугуїв, Харківська область  на рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1372/21 залишити без задоволення.

3.          Рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/1372/21 залишити без змін.

4. Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1372/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 22.11.2021.

Головуючий суддя                                                                                   О.О. Радіонова

Суддя                                                                                                         І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                                         Н.М. Пелипенко