ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2021 року	Львів	Справа № 300/3766/21 пров. № А/857/17805/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя: Гундяк В.Д., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити певні дії, –
встановив:
ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, 18.07.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії та зобов`язати Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2017.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норми процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що копія листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16.11.2020 та копія листа Міністерства соціальної політики від 20.08.2020, які подані до позовної заяви були отримані із сайтів цих установ і приєднувалися до позову, як документи прийняті органами державної влади, що мають рекомендаційний характер, як правове підґрунтя позовної заяви.
У відповідності до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення позовної заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що така підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Повертаючи позовну заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивачем усі недоліки позовної заяви не усунуто, так як належним чином засвідчених письмових доказів на яких ґрунтуються позовні вимоги, копії яких додано до заяви, а саме копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16.11.2020 та копію листа Міністерства соціальної політики від 20.08.2020, не долучено. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року позовну заяву позивача залишено без руху, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги письмовими доказами, які не засвідченими належним чином, зокрема без підтвердження відповідності копії письмових доказів оригіналу, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
На виконання вимог цієї ухвали позивачем подано належним чином засвідчені копія:
- паспорта громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення учасника бойових дій (а. с. 15-19) та оригінали; та оригінали:
- витяг з послужного списку позивача, витяг з наказу про виключення із списку особового складу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, лист від Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29.06.2021, довідка про нараховане грошове забезпечення.
Однак, суд першої інстанції, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року повернув позовну заяву, оскільки позивач не усунув у встановлений судом строк усі недоліки позовної заяви, а саме не долучив належним чином засвідченні копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16.11.2020 та копія листа Міністерства соціальної політики від 20.08.2020. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала є передчасною, з огляду на таке.
Статтею 160 КАС України передбачено вимоги до позовної заяви.
Згідно ч. ч. 1, 2 цієї статті, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
До позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (ч. 1 с. 161 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених  статтями 160,  161  цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (ч. 4 ст. 169 КАС України).
Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Проаналізувавши вищенаведені норми КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що якщо суд ставить під сумнів відповідність поданої копії документа, який поданий до позовної заяви, такий доказ може не братися судом до уваги, натомість, не може бути безумовною підставою для повернення позовної заяви.
Суд апеляційної інстанції зазначає що, відповідно до ч. 2  ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до  ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених  законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що  ст. 6  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що позивач не долучив у встановлений судом строк усі недоліки позовної заяви, так як належним чином не засвідчив лише копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16.11.2020 та копія листа Міністерства соціальної політики від 20.08.2020.
Тобто, позивачем, за твердженням суду першої інстанції, не засвідчено належним чином лише два документи, однак на думку суду апеляційної інстанції не засвідчення цих двох документів, не може бути підставою для повернення позовної заяви. Оскільки, виходячи з норм міжнародного права, таке повернення адміністративного позову позивача, має формальний характер і унеможливило доступ ОСОБА_1 до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Враховуючи те, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення адміністративного позову є передчасною.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при поверненні позовної заяви у справі допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 300/3766/21 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш