ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8469/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши  у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року (суддя 1-ї інстанції Кадникова Г.В.) у справі №160/8469/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач  у липні 2020 року звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни (далі приватний виконавець Вольф (Павелків) Т.Л., відповідач) про відкриття виконавчого провадження №59930431 від 02.09.2019, відкритого на підставі виконавчого напису №2323 від 07.08.2019 про стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 48'155грн.33коп.;  визнання протиправною та скасування постанови відповідача про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим провадженням №59930431 від 09.09.2019, відкритого на підставі виконавчого напису №2323 від 07.08.2019 про стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» основну винагороду в розмірі 4'815грн.53коп.;  визнання протиправною та скасування постанови відповідача про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.09.2019 по виконавчому провадженню №59930431, відкритого на підставі виконавчого напису №2323 від 07.08.2019 про стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 54'970грн.86коп. (повна сума звернення стягнення).
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскаржувані постанови за виконавчим провадженням №59930431 прийняті відповідачем з порушенням вимог ч.2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404), оскільки приватним виконавцем виконавчі документи прийняті до виконання не за місцем проживання, перебування боржника..
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №59930431 від 02.09.2019, відкритого на підставі виконавчого напису №2323 від 07.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Банк ФОРВАРД” заборгованості в розмірі 48155грн.33коп.;
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим провадженням №59930431 від 09.09.2019, відкритого на підставі виконавчого напису №2323 від 07.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Банк ФОРВАРД” основну винагороду в розмірі 4'815грн.53коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Відповідач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою  у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржені постанови прийняті у відповідності до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
Сторони повідомлені про день розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту та довідок Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Маліновського 1”, які долучено до матеріалів справи.
07.08.2019 приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюком В.С. винесено виконавчий напис №2323 про стягнення з боржника – ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Банк Форвард” (далі – АТ “Банк Форвард”) заборгованості у розмірі 48155грн. 33коп.
Представник АТ “Банк Форвард” звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. із заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого напису.
02.09.2020 за вищевказаною заявою ТОВ “Вердикт Капітал”, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59930431 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ІМНО Київської області Кондратюка В.С. №2323 від 02.09.2019.
На підставі вищевказаного виконавчого напису відповідачем винесена постанова про стягнення з божника основної винагороди ВП №59930431 від 09.09.2019.
Не погодившись із вказаними постановами та постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позов дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди. Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин суд вважає незастосовними з тих підстав, що виконавцем порушено вимоги Закону № 1404 в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання, безвідносно до причин та умов, які спричинили таке порушення. У задоволенні позовних вимог про скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника судом відмовлено з підстав відсутності доказів прийняття такої.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволених позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404, примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 1 статті 4 Закону №1404 визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).
Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404 встановлено, що Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону № 1404, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім : 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною 5 статті 18 Закону № 1404 під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Частиною першою статті 28 Закону № 1404 встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно статті 1 Закону № 1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 1403-VIII державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Статтею 16 Закону № 1403-VIII визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 23 Закону № 1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно пункту 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Враховуючи норми, суд апеляційної інстанції вважає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV): вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частиною 2 статті 2 Закону № 1382-IV встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно з частиною 10 статті 6 Закону № 1382-IV, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 11 статті 6 Закону № 1382-IV).
Відповідно до норм частини 1 статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 7 Закону № 5492-VI, до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
Згідно з частиною 2 цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.
Відповідно до абзацу 9 статті 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Як свідчать встановлені обставини справи, та вбачається з оскарженої постанови,  про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2019, боржником у виконавчому провадженні №59930431 є фізична особа - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Також, позивач стверджує, що працює у ТОВ “Охоронний холдинг – Славутич”, та її фактичне місце роботи знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Зазначене твердження відповідачем не спростовується.
Отже, місце проживання та місце роботи боржника не відносяться до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність та відомості щодо якої внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчі документи у виконавчому провадженні №59930431 прийняті до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.
Доводів відповідача про правомірність оскаржених постанов з урахуванням ст. 24 Закону № 1404, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових коштів на картковому рахунку відкритому в ПАТ "ПУМБ", суд першої інстанції правомірно відхилив та такі не спростовані доводами апеляційної скарги, оскільки наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки призначений для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, а матеріалами справи не підтверджена наявність у приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження інформація про знаходження коштів боржника на вказаному рахунку у банку у м. Києві.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни – залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі №160/8469/20  – залишити без змін.
                    Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак