Справа № 461/8474/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.  
Провадження № 22-ц/811/1832/21                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А. , Савуляка Р.В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова  від 29 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:
15 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 . Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного 24 листопада 2017 року договору між позивачем і відповідачем,  ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 6000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Станом на 24 червня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 55862,77 грн. Відповідач скористався кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконав. У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова  від 29 березня 2021 року позов акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 55862,77 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що апелянт фактично використав грошові кошти у розмірі 37 822,62 грн та фактично сплатив на користь AT «Універсал Банк» - 24 755,25 грн. Тобто, загальна сума коштів, яку він  визнає та готовий оплатити, становить - 13 067,37 грн. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 не погоджувався на Умови Банку щодо самостійного збільшення кредитного ліміту, йому не було відомо про існування таких положень. Позивачем навмисно вчинялися дії щодо збільшення заборгованості по поточному розрахунковому рахунку, шо призвело до додаткових нарахувань необгрунтованих комісій, штрафів, пені та відсотків. Зазначає, що жодними документами, що містять в матеріалах справи не передбачено будь-якої комісії, пені, відсотків. Як наслідок, вказані нарахування є необгрунтованими та неправомірними. Крім того, жодним документом по справі не передбачено нарахування штрафних санкцій. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 33440,02 грн та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 9355,38 відмовити.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Суд встановив, що 24 листопада 2017 року між сторонами було укладено кредитний договір (надалі - Договір) шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 6000 грн.
Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 24 листопада 2017 року (а.с.7) не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів, пені комісії.
Факт користування кредитними коштами відповідачем визнається, окрім цього підтверджується випискою по картковому рахунку, яка долучена до матеріалів справи позивачем.
Надані позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
За розрахунками банку у   ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 55862,77 грн та складається з загального залишку за наданим кредитом (тілом кредиту) – 46507,39 грн, та заборгованості за пенею та комісією 9355,38 грн.
Стягуючи вищезазначену суму заборгованості, суд першої інстанції вважав її доведеною.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком.
З розрахунку заборгованості, наданої позивачем, та виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , колегією суддів встановлено, що АТ «УніверсалБанк» нараховувало відповідачу комісію та пеню на підставі Умов і правил обслуговування фізичних осіб. Встановлено також, що з карткового рахунку ОСОБА_1 відбувалось автоматичне списання неустойки, відсотків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).
Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 листопада 2017 року, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщених на сайті: https://www.monobank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного.
Проте, з матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами та правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати пені, комісії та відсотків за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до матеріалів справи, розмірах і порядку нарахування.
У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.monobank.ua ) змінювалися АТ «Універсал Банк».
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для нарахування пені, комісії та відсотків.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по пені та комісії.
З наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що відповідачем з моменту укладення договору витрачено кредитних коштів на загальну суму 37 822,62 грн було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 24 755,37 грн. 
Порядок погашення заборгованості за відсотками, з якого виходив позивач, за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту) не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів.
Таким чином, ОСОБА_1 фактично не повернуто Банку грошові кошти у розмірі 13 067,37 грн (37 822,62 грн - 24 755,37 грн), які підлягають до стягнення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, та змінити рішення Галицького районного суду м. Львова  від 29 березня 2021 року в частині розміру стягнення заборгованості, зменшивши її до 13 067,37 грн.
Щодо клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, то таке не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Встановлено, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не подав детального опису робіт (наданих послуг) відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України.
За таких обставин, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підлягає також зміні рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору, який слід зменшити з 2102 грн до 491,91 грн пропорційно до задоволених вимог (23,39%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 березня 2021 року змінити.
Зменшити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» розмір  за договором про надання банківських послуг з 55 862,77 грн до 13 067 грн.
Зменшити розмір витрат на оплату судового, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» з 2102 грн до 491,91 грн.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 11.11.2021.
Головуючий 
Судді