ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" жовтня 2021 р.                                                                      Справа №921/27/21
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                С.М. Бойко
          В.М. Гриців,
секретар судового засідання М.С. Кіра
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” б/н та дати (вх. № 01-05/2423/21 від 19.07.2021 року) та Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» за №03/1051 від 29.06.2021 року (вх. № 01-05/2220/21 від 01.07.2021 року) 
на рішення господарського суду Тернопільської області від 31.05.2021 року (суддя Ю.О.  Чопко; повний текст рішення складено 09.06.2021 року)
у справі № 921/27/21
за позовом: Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (надалі ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”)
до відповідача: Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Тернопільгаз” (надалі ПрАТ “Тернопільгаз”)
про стягнення 3418848,33 грн. інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Міненко В.М. – адвокат (довіреність № 28/20 від 16.12.2020 року);
від відповідача: Ловчук М.В. – адвокат (довіреність № 03/01 від 04.01.2021 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

20.01.2021 року ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовом до ПрАТ “Тернопільгаз” про стягнення 3418848,33 грн. інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено договір на постачання природного газу № 06/10-1998 від 20.12.2010 року. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.10.2012 року у справі № 5/27/5022-595/2012, яке набрало законної сили, встановлено обставини про невиконання відповідачем зобов`язання з оплати отриманого природного газу на підставі договору № 06/10-1998 від 20.12.2010 року, у зв`язку з чим стягнуто з відповідача на користь позивача 31653730,28 грн. основного боргу, 2391692,55 грн. пені, 1162097,36 грн. інфляційних втрат, 1228912,59 грн. 3% річних та 64380,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору. Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 року затверджено мирову угоду у справі № 5/27/5022-595/2012, якою врегульовано порядок виконання зазначеного судового рішення. Згідно з п. 4.1 мирової угоди, сторони домовились, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму 36436432,78грн, у відповідності до графіку погашення заборгованості. Оплату штрафних та фінансових санкцій в розмірі 4782702,50  грн ПАТ "Тернопільгаз" здійснює протягом перших двох місяців дії мирової, а суму основного боргу в розмірі 31653730,28 - рівними частинами щомісяця. В п. 4.3 мирової угоди сторони погодили, що основний борг підлягає індексації на індекс інфляції згідно з офіційним повідомленням Державного комітету статистики України в офіційному друкованому виданні. Боржник зобов`язався щорічно, до 20 січня кожного року дії мирової угоди, сплатити на користь стягувача суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за рік. Відповідач за умовами договору та мирової угоди у передбачені строки був зобов`язаний сплатити 36436432,78 грн. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань вважається боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року у справі №921/412/17-г/7, яка набрала законної сили, стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 16474432,74 грн інфляційних втрат за зобов`язаннями, що виникли на підставі договору № 06/110-1998, розраховані за період червень 2014 року-квітень 2017 року та 1946556,69 грн 3% річних, розрахованих від суми основного боргу, що виникли на підставі договору № 06/110-1998 за період з 29.06.2014 року по 26.04.2017 року, включно. Свої зобов`язання, які встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року, відповідач виконав, але в 2018 році допустив просточення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позивач реалізовує своє право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які є предметом даного позову.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що підставою заявлених позовних вимог є мирова угода, затверджена ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 року у справі №5/57/5022-595/2012,  яка є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Вважає, що, уклавши мирову угоду, сторони погодили умову про розстрочку сплати заборгованості за договором поставки природного газу, змінили строк та порядок виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленого природного газу та визначили його проміжком часу у 10 років (з 01.02.2013 року по 01.01.2023 року), протягом якого відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення. Посилання позивача на п.4.3 мирової угоди як на підставу нарахування інфляційних вважає безпідставним, оскільки такі платежі не були предметом позову у справі № 5/27/5022-595/2012, а є майбутніми платежами, і такі не можуть передбачатися в умовах угоди, укладеної на виконання рішення суду, а тому мирова угода, затверджена ухвалою суду від 13.02.2013 року, не може бути підставою для стягнення таких нарахувань. Також вважає безпідставним посилання позивача на п. 4.3 мирової угоди як на підставу нарахування 3% річних, оскільки мировою угодою не передбачено нарахування 3 % річних, і сторони такої умови не погоджували. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 31.05.2021 року у справі №921/27/21 (суддя Ю.О. Чопко) частково задоволено позовні вимоги ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України». Стягнуто з ПрАТ «Тернопільгаз» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 1810012,53 грн. інфляційних втрат і 54300,38 грн. 3% річних. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 1112803,13 грн. інфляційних втрат і 441732,29 грн. 3% річних.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що затверджена судом мирова угода є цивільною угодою, оскільки укладається між юридично рівними сторонами, заснована на їх вільному волевиявленні і майновій самостійності (ч.1  ст.1 Цивільного кодексу України). Відтак, зобов`язання, що виникли з укладеної між сторонами мирової угоди є цивільними зобов`язаннями та джерелом цивільних прав і обов`язків. Відтак, за невиконання цих зобов`язань настає відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема, у вигляді нарахування інфляційних втрат і 3% річних. Виходячи з наведеного, суд задоволив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат і 3% річних за період з січня 2018 року по грудень 2019 року. Також суд врахував, що з моменту укладення між сторонами мирової угоди, протягом 8 років ПрАТ "Тернопільгаз" чітко дотримувалося графіку погашення заборгованості, що не заперечується позивачем. На час розгляду справи за мировою угодою сплачено суму основного боргу 19256018,00 грн. В той же час, на користь позивача сплачено 2391692,00  грн пені, 17354002,00 грн інфляційних втрат та 3175469,00 грн 3% річних, всього 22921163,00 грн. Враховуючи те, що сплачені нарахування набагато перевищують суму основного боргу, суд дійшов висновку, що компенсаційну функцію інфляційних і 3% річних треба вважати повністю виконаною. Допущенні просторочення виконання зобов`язання відбулись не з вини відповідача. При цьому, суд відхилив доводи відповідача про сплату на користь позивача в період з січня по квітень 2018 року 475000,00 грн. інфляційних втрат, врахувавши, що в грудні 2017 року Львівський апеляційний господарський суд постановив стягнути з відповідача понад 18 млн. грн. інфляційних. Одержані в січні 2018 року суми позивач мав повне право зарахувати на виконання цієї постанови, а не в рахунок інфляційних за вже новий річний період.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Позивач в апеляційній скарзі на рішення господарського Тернопільської області від 31.05.2021 року у справі №921/27/21, просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 1112803,13 грн. інфляційних втрат та 441732,29 грн. 3% річних, прийняти нове рішення, яким задоволити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року у справі №921/412/17-г/7, яка набрала законної сили стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" 16474432,74 грн інфляційних втрат за зобов`язаннями, що виникли на підставі договору № 06/110-1998, розраховані за період червень 2014 року-квітень 2017 року та 1946556,69 грн 3% річних, розрахованих від суми основного боргу, що виникли на підставі договору № 06/110-1998 за період з 29.06.2014 року по 26.04.2017 року, включно; стягнуто судовий збір у розмірі 240000,00 грн за подання позовної заяви. Свої зобов`язання, які встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року відповідач виконав, але допустив просточення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позивач реалізував своє право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які є предметом даного позову. Якщо судове рішення про стягнення з боржника фактично не виконано, або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Враховуючи те, що інфляційні втрати та 3% річних за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, то в їх стягненні не може бути відмовлено у зв`язку з відсутністю вини.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Звертає увагу на те, що заявлені позовні вимоги у даній справі не є аналогічними з позовними вимогами у справі №921/412/17. Дані позовні вимоги заявлено у зв`язку з неналежним виконанням мирової угоди. При розгляді господарської справи №921/412/17 мирова угода не була ні предметом позовних вимог, ні їх підставою. Враховуючи те, що підставою даного позову є мирова угода, графік погашення заборгованості за якою відповідач дотримався, тому норми ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Просить скасувати рішення господарського Тернопільської області від 31.05.2021 року у справі №921/27/21 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Тернопільгаз» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 1810012,53 грн. інфляційних втрат і 54300,38 грн. 3% річних, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Тернопільгаз» не погоджується з доводами скаржника. Вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ПрАТ  «Тернопільгаз».
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» вважає доводи скаржника безпідставними та необгрунтованими. Просить залишити без змін оскаржене рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 1112803,13 грн. інфляційних втрат та 441732,29 грн. 3% річних, апеляційну скаргу ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України»  – без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» з наведених у ній підстав та заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача.
Представник відповідача просив задоволити апеляційну скаргу ПрАТ  «Тернопільгаз» та відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача. 

Обставини справи
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.10.2012 року у справі №5/27/5022-595/2012, яке набрало законної сили, встановлено, що 20.12.2010 року між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 06/10-1998. Покупець взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості природного газу в строки, обумовлені в договорі, виконав несвоєчасно і не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 31653730,28 грн. Враховуючи наведене, суд задоволив позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та стягнув з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" 31653730,28 грн. основного боргу, 2391692,55 грн. пені, 1162097,36 грн. інфляційних втрат, 1228912,59 грн. 3% річних та 64380,00 грн. судового збору (а.с.32-33, т.1),  (http//reyestr.court.gov.ua/Reviev/26534179).
В процесі виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 23.10.2012 року у справі №5/27/5022-595/2012 між сторонами укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 року  (а.с.31, 36-37, т.1), (http//reyestr.court.gov.ua/Reviev/50934876).
Зі змісту ухвали господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 року вбачається, що сторони врегулювали порядок та строки виконання рішення суду №5/27/5022-595/2012, зокрема в пункті 4.1 мирової угоди визначили, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму 36436432,78 грн. шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного в мировій угоді.
Відповідно до пункту 4.2. мирової угоди оплату штрафних та фінансових санкцій в розмірі 4782702,50 грн. Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" здійснює протягом перших двох місяців дії мирової угоди, а суму основного боргу в розмірі 31653730,28 грн. - рівними частинами щомісяця.
В пункті 4.3 мирової угоди сторони дійшли згоди, що основний борг у розмірі 31653730,28 грн. підлягає індексації на індекс інфляції згідно з офіційним повідомленням Державного комітету статистики України в офіційному друкованому виданні. Боржник зобов`язався щорічно до 20 січня кожного року дії угоди сплатити на користь стягувача суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за рік.
Згідно з пунктом 4.4 мирової угоди грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому підлягає виконанню, а саме: за лютий 2013 року - 2655133,01 грн. - 28.02.2013 року, за березень 2013 року - 2655132,33 грн. - 29.03.2013 року та з квітня 2013 року по січень 2023 року - по 263781,08  грн. щомісячно, останній платіж 31.01.2023 року.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року у справі №921/412/17-г/7, яка набрала законної сили стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 16474432,74 грн інфляційних втрат за зобов`язаннями, що виникли на підставі договору № 06/110-1998, розраховані за період червень 2014 року-квітень 2017 року та 1946556,69 грн 3% річних, розрахованих від суми основного боргу, що виникли на підставі договору № 06/110-1998 за період з 29.06.2014 року по 26.04.2017 року, включно (а.с.38-45, т.1), (http//reyestr.court.gov.ua/Reviev/70795039).
Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до місцевого господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з січня 2018 року по грудень 2019 року у розмірі 1810012,53 грн. та 3% річних в сумі 54300,38 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року. Також просить стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" суми, на яку збільшився борг, встановлений постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року у справі №921/412/17-г/7 внаслідок інфляційних процесів за період з січня 2018 року по листопад 2018 року у розмірі 1112803,13 грн. та 3% річних в сумі 441732,29 грн. за період з 01.01.2018 року по 21.12.2018 року.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційних скарг
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин 1, 2  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 Цивільного кодексу України.
Правовідносини (взаємні права та обов`язки) між сторонами у справі виникли на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу природного газу № 06/10-1998 від 20.12.2010 року, відповідно до якого у покупця за договором - відповідача у справі виник зокрема обов`язок оплатити прийнятий від позивача природний газ в порядку та у строки, визначені договором.
Відповідно до  статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі  статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених  Господарським кодексом, іншими законами або договором.
Згідно зі  статтею 599 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України  передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1  статті 612 Цивільного кодексу України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Господарським судом Тернопільської області в рішенні від 23.10.2012 року у справі №5/27/5022-595/2012, яке набрало законної сили, були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем (не в повному обсязі та з порушенням строків) свого зобов`язання з оплати отриманого від позивача природного газу за договором № 06/10-1998 від 20.12.2010 року, у зв`язку з чим суд зазначеним рішенням стягнув з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"  31653730,28 грн. основного боргу, 2391692,55 грн. пені, 1162097,36 грн. інфляційних втрат, 1228912,59 грн. 3% річних та 64380,00 грн. 
Відповідно до частини 4  статті 75 Господарського процесуального кодексу України  обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Предметом спору у розглядуваній справі № 921/27/21 є стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз", зокрема, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу за договором № 06/10-1998 від 20.12.2010 року за періоди після ухвалення господарським судом Тернопільської області в рішенні від 23.10.2012 року у справі № №5/27/5022-595/2012, а саме 1810012,53 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по грудень 2019 року та 3% річних в сумі 54300,38 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року.
За приписами частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
Суд встановив, що на стадії виконання судового рішення у справі № №5/27/5022-595/2012 між сторонами була укладена мирова угода, яка була затверджена ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 року.
Мирова угода на стадії виконання судового рішення, не може вважатись правочином у цивільно-правовому розумінні, а є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення. Як встановлено судом, мирова угода, укладена між сторонами у справі та затверджена ухвалою суду, виконується відповідачем шляхом проведення часткової оплати суми основного боргу відповідно до графіка визначеного в мировій угоді. При цьому, умовами мирової угоди передбачено обов`язок відповідача сплачувати інфляційні нарахування, виходячи з визначеної в угоді суми основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 06/10-1998 від 20.12.2010 року і такий обов`язок підтверджено укладеною мировою угодою зі встановленим в ній відповідним графіком погашення заборгованості та необхідністю здійснювати таке нарахування на момент сплати чергового платежу. Однак, як встановлено судом, відповідач належним чином не виконував передбаченого умовами мирової угоди обов`язку сплачувати інфляційні нарахування.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 1810012,53 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по грудень 2019 року та 3% річних в сумі 54300,38 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року.
Також колегія суддів вважає, що суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1112803,13 грн. інфляційних втрат за період з січня 2018 року по листопад 2018 року та 3% річних в сумі 441732,29 грн. за період з 01.01.2018 року по 21.12.2018 року, оскільки такі обґрунтовані простроченням виконання рішення суду (постанови Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року у справі №921/412/17-г/7), яким вже стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних.
Скаржник ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», в обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, в якій, зокрема, зазначено про те, що у кредитора згідно з частиною 2  статті 625 ЦК України  є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
Однак, суд зауважує, що правовідносини між сторонами у справі № 905/21/19 та розглядуваній справі № 921/27/21, попри деяку схожість, не є подібними.
Так, у справі у справі № 905/21/19 місцевий суд здійснив власний розрахунок інфляційних збитків, з якого було виключено інфляційну складову боргу за попередній місяць. Внаслідок такого перерахунку сума інфляційних втрат зменшилась, у порівнянні із заявленою позивачем, на певну суму та позивачу було відмовлено у задоволенні його вимог на цю суму.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020, справа № 905/21/19, зазначила, що місцевим судом було неправильно застосовано методику розрахунку інфляційних збитків, оскільки за період розрахунку індексації червень 2017 - вересень 2017 при проведенні помісячних розрахунків інфляції бралася до уваги сума основного боргу без урахування інфляційної складової, яка зменшувалася на суму погашеного боргу в цьому місяці. Відтак, було порушено принцип безперервної послідовності перемножування індексів інфляції та штучно виведено інфляційні збитки за попередній місяць із загальної вартості грошей у поточному місяці, в якому проводився розрахунок. Тобто було порушено ту математичну послідовність, яка закладена  Законом України "Про індексацію грошових доходів населення",  постановою КМУ №1078 від 17.07.2003  та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою  наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
В рішенні, яке оскаржується в даному апеляційному провадженні, суд першої інстанції не здійснював власного розрахунку інфляційних збитків, а справедливо врахував ту обставину, що з моменту укладення між сторонами мирової угоди, впродовж 8 років відповідач дотримувався графіку погашення заборгованості. На час розгляду справи за мировою угодою сплатив позивачу суму основного боргу 19256018,00 грн., а також 2391692,00 грн пені, 17354002,00 грн. інфляційних втрат та 3175469,00 грн 3% річних, всього 22921163,00 грн. Тобто, сплачені відповідачем інфляційні втрати, річні та пеня значно перевищили суму основного боргу.  Тому суд дійшов правильного висновку про те, що компенсаційну функцію інфляційних і 3% річних треба вважати повністю виконаною, з урахуванням тієї обставини, що допущенні просторочення виконання зобов`язання відбулись не з вини відповідача.
Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Аргументи скаржників не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Тернопільської області від 31.05.2021 року у справі №921/27/21.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржників відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” б/н та дати (вх. № 01-05/2423/21 від 19.07.2021 року) та Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» за №03/1051 від 29.06.2021 року (вх. № 01-05/2220/21 від 01.07.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 31.05.2021 року у справі №921/27/21 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.
Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                    С.М. Бойко

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців