ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/135/21		
Провадження № 22-ц/821/1773/21		
категорія: 305010300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,
секретаря - Винник І. М.,
учасники справи:        
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: Черкаська обласна прокуратура, Головне управління національної поліції України в Черкаській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобра Дениса Олександровича та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2021 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Бобра Дениса Олександровича до Черкаської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції України в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у складі: головуючого судді Кондрацької Н. М., повний текст рішення складено 29 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року адвокат Бобер Д. О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.
Позовні вимоги мотивував тим, що 01.06.2017 до ЄРДР за № 12017250000000210 внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
16.06.2017 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 
17.06.2017 ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, до 14.08.2017. В подальшому запобіжний захід неодноразово продовжувався.
Ухвалою слідчого судді від 03.07.2017 було накладено арешт на майно позивачки, а саме об`єкти нерухомого майна.
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.02.2019 у справі № 711/7640/17, який набрав законної сили 30.10.2019, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою, скасовано заходи забезпечення кримінального провадження.
 Зазначав, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом позивачка зазнала незаконного втручання в свої конституційні права та свободи громадянина.
Внаслідок виправдання, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: ст. 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. 
При цьому, на визначення розміру моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, впливає істотність втручання в конституційні права, строк кримінального переслідування позивачки та їх вплив на її життя.
Вказує на те, що у ОСОБА_1 за час кримінального переслідування погіршився стан здоров`я, що підтверджується наданими до справи доказами. 
Внаслідок перебування під домашнім арештом позивачка перебувала в умовах, які ускладнювали її лікування, що потребувало додаткових зусиль. Позивачка не мала можливості виїжджати за межі населеного пункту, в якому зареєстрована без дозволу слідчого, прокурора або суду у зв`язку з обмеженням свободи пересування, що утрудняло її лікування, не мала можливості виїхати за кордон, адже здала на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон. Крім цього, внаслідок застосування заходів кримінального провадження порушено низку конституційних прав позивачки. Внаслідок накладання арешту на майно, позивачка не могла вільно розпоряджатися належним їй майном. Отже, було порушено право на приватну власність.
На думку позивачки, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованих мінімумів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. 
Так, відповідно до висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження № 7/20 від 04.08.2020 можливий розмір компенсації ОСОБА_1 за завдані страждання (моральної шкоди) становить від 140,63 до 281,25 мінімальних заробітних плат, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятий на момент винесення рішення судом. У вказаному висновку спеціаліста детально обґрунтовано обставини заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди. 
Відповідно до розрахунку позивачки мінімальний розмір моральної шкоди становить 135000 грн (5000 грн розмір мінімальної заробітної плати*27 кількість місяців з дня повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили).
При цьому, враховуючи негативні чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме негативних наслідків, які продовжувались для ОСОБА_1 після виправдання, характері та обсягу страждань, яких зазнала позивачка, тривалість та обсяг немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих та соціальних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля необхідні для їх відновлення, позивач визначає максимальний розмір відшкодування на момент пред`явлення позову: 251,25*5 000 = 1 407 500 грн. 
Просив суд стягнути з відповідача 1 407 500 грн та судові витрати у розмірі 22 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2021 року залучено в якості співвідповідачів у справі Черкаську обласну прокуратуру та Головне управління національної поліції України в Черкаській області.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 168 000 (сто шістдесят вісім тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
По суті вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачка перебувала під слідством та судом повних 28 місяців, результатом чого стало винесення виправдувального вироку, протягом тривалого періоду була вимушена регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від неї додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для неї стресові наслідки, вона була змушена захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов до переконання, що позивачка вірно здійснила обрахунки її незаконного перебування під слідством і судом, що є підставою для відшкодування на її користь моральної шкоди.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходив з того, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 6 000 грн, позивачка перебувала під слідством та судом 28 місяців, тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивачки в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди становить 168 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 19 серпня 2021 року, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невірного вирішення справи по суті, просило скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.07.2021 в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Зазначає, що позивачка повинна довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, проте позивачкою не було надано жодного належного доказу на підтвердження завдання їй моральної шкоди, протиправності поведінки заподіювача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
При цьому, суд першої інстанції не встановив, чим підтверджується факт заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого він при цьому виходить, причинний зв`язок між шкодою та фактом притягнення до кримінальної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

27 вересня 2021 року надійшла апеляційна скарга від представника ОСОБА_1 – адвоката Бобра Д. О.
Ввжає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано всі обставини, які впливають на визначення розміру моральної шкоди завданої незаконним притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, а саме істотні втручання в конституційні права, строк кримінального переслідування позивачки та їх вплив на її життя, внаслідок чого рішення суду першої інстанції має бути змінене за результатами апеляційного перегляду.
На думку скаржника, слід врахувати, що за час кримінального переслідування погіршився стан здоров`я позивачки, що підтверджується копіями медичної документації, характер і обсяг душевних та психічних страждань, тривалу неможливість самореалізації у сферах сімейних та дружніх стосунків, яких зазнала позивачка, утрудненість відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих та суспільних стосунках, неможливість відновлення попереднього, раніше усталеного способу життя, що в сукупності вказує на необхідність відшкодування моральної шкоди в розмірі більшому ніж мінімальний.
Просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.07.2021 змінити, скасувавши в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,1 407 500 грн.
27 жовтня 2021 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Зазначає, що ознайомившись із апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
Вважає, що позивачкою не надано підтверджуючих документів, щодо завдання моральної шкоди, тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Просили апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Черкаській області задовольнити у повному обсязі, а представнику позивачки в апеляційних вимогах відмовити у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

01.06.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості та розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 120172500000002010 з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудове розслідування здійснювалось СУ ГУНП в Черкаській області.
ОСОБА_1 16.06.2017 затримана в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня їй повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 27 ч. З ст. 368 КК України.
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.07.2017 накладено арешт на майно ОСОБА_1 .
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обрано 17.08.2017.
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України затверджено 12.09.2017 та направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду.
Відповідно до вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.02.2019, який залишений без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року, який набрав законної сили 30.10.2019, ОСОБА_1 виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в її діях є склад інкримінованого кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 18-46). 
Крім того, вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.02.2019, скасовано накладений арешт на майно за ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2017 (справа № 711/5287/17), що належить ОСОБА_1 , а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно висновку юридичного психолога ОСОБА_2 від 04.08.2020 № 07/20 зазначено, що ситуація (незаконне перебування під слідством і судом) була психотравмуючою для ОСОБА_1 , тому можливий розмір грошової компенсації для ОСОБА_1 за завдані страждання (моральної шкоди) становить від 140,63 МЗП до 281,25 МЗП, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення (т. 1 а.с. 47-58). 

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України).
Статтею 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (ст. 4 вказаного Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Згідно з ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Статтею 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. 
Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. 
Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19 (провадження №61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження №61-7643св20) та від 25 жовтня 2021 року у справі №459/589/15-ц (провадження №61-12612св21).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
У даній справі судом встановлено, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.02.2019, який залишений без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року та постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року, який набрав законної сили 30.10.2019, ОСОБА_1 виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в її діях є склад інкримінованого кримінального правопорушення, а отже вона набула право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що вірно також було встановлено і судом першої інстанції.
Суд першої інстанції вірно виходив з того, що період перебування позивача під слідством та судом складає повних 28 місяців, а саме з 16.06.2017 (вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру) по 30.10.2019 (постановлення ухвали Кропивницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року). Тобто саме із 30.10.2019 (з дня набрання вироком законної сили) позивачка вважається такою, що реабілітована та позбавлена будь-яких обмежень, а кримінальне переслідування відносно неї – завершеним.
Крім того, суд першої інстанції вірно виходив з того, що розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди не може бути меншим, ніж 168 000 грн (6000 грн (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01.01.2020 по 30.11.2021) х 28 міс).
Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.
Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.
Заявляючи про збільшений розмір відшкодування моральної шкоди, позивачка посилається на обсяг заподіяної їй шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням ОСОБА_1 під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, репутації, погіршення стану здоров`я, а перебування під домашнім арештом, ускладнювало її лікування. Зазначала, вона не мала можливості виїжджати за межі населеного пункту, в якому зареєстрована без дозволу слідчого, прокурора або суду у зв`язку з обмеженням свободи пересування, що утрудняло її лікування, не мала можливості виїхати за кордон, а внаслідок накладання арешту на майно, вона не могла вільно ним, чим порушено право на приватну власність.
На підтвердження таких доводів надано висновок психолога ОСОБА_2 , який склав висновок спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження № 07/20 від 04.08.2020. Колегія суддів оцінює вказаний висновок в сукупності з іншими доказами. У висновку зазначено про погіршення стану позивача, але у висновку відсутні будь-які посилання на докази, які підтверджують, що таке погіршення пов`язано саме з кримінальним розслідуванням. У висновку також не враховано стан ОСОБА_1 до кримінального переслідування та динаміку її стану протягом періоду перебування під судом та слідством з 16.06.2017 по 30.10.2019.
Крім того, висновок спеціаліста ОСОБА_2 датований 04.08.2020, тоді як додане до нього свідоцтво Міністерства юстиції України № 220-11 мало строк дії до 05 вересня 2019 року, тобто на момент складення психологічного дослідження №07/20 від 04.08.2020 у ОСОБА_2 закінчились повноваження судового експерта з правом проведення психологічних експертиз (т.1 а.с. 59).
Частиною 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Висновок спеціаліста для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням наведених норм процесуального права та встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок спеціаліста, на який посилається позивачка, разом із іншими наявними у матеріалах справи доказами, не дає підстав вважати, що стягнення відшкодування моральної шкоди у більшому ніж мінімальний розмір, є обґрунтованим, з огляду також на те, що у ньому зазначено про можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання, що є оціночним та суб`єктивним критерієм визначення такого розміру спеціаліста.
В матеріалах справи відсутні інші докази, на підставі яких суд міг дійти висновку про відшкодування позивачці моральної шкоди у розмірі, що перевищує мінімальний рівень.
Також, апеляційним судом враховано характер інкримінованого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, вид запобіжного заходу, який застосовувався до останньої, підстави винесення виправдувального вироку у справі №711/7640/17, ухвалення якого стало підставою для звернення з цим позовом.
Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, оцінюючи обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що компенсація в розмірі 168 000 грн є достатньою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , що вірно було встановлено судом першої інстанції. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення за рахунок держави.
Підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі, що перевищує мінімальний не встановлено. 
Посилання в апеляційній скарзі Головного управління Національної поліції в Черкаській області на те, що позивачкою не доведено спричинення їй моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
За таких обставин, підстав для зміни визначеного судом першої інстанції розміру компенсації моральної шкоди (168 000,00 грн) колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційних скарг які не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобра Д. О. та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобра Дениса Олександровича залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов 

О. В. Карпенко