ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4378/21                                                                                    Суддя першої інстанції: Рідзель О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 листопада 2021 року                                                                                 м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Чаку Є.В. та Черпіцької Л.Т., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:
-           визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01 до 31 грудня 2015 року із застосуванням базового місяця – січень 2008 року;
-           визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосуванням базового місяця – січень та грудень 2016 року для розрахунку індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року;
-           зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця – січень 2008 року в сумі 85927 грн 84 коп із відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією ПДФО;
-           визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01 березня 2018 року до 19 вересня 2019 року із застосуванням щомісячної фіксовано індексації 3750 грн 21 коп;
-           зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення 3750 грн 21 коп з 01 березня 2018 року до 19 вересня 2019 року в сумі 69878 грн 83 коп із відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією ПДФО.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:
-          визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року;
-          зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог про визначення базовим місяцем січень 2008 року та про виплату фіксованої індексації грошового забезпечення у розмірі 3750 грн 21 коп за період з 01 березня 2018 року до 19 вересня 2019 року, а також прийняти нову постанову про задоволення позову в цій частині. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що вимога про виплату індексації із застосуванням базового місяця – січень 2008 року не є передчасною, адже сторони виклали різну правову позицію щодо належного базового місяця для обчислення індексації за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року. Також позивач зазначає, що незважаючи на підвищення розміру посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», розмір грошового забезпечення фактично залишився незмінним у зв`язку зі зменшенням розміру щомісячних премій та скасуванням щомісячної додаткової винагороди. У зв`язку з цим позивач вважає, що має право на отримання щомісячної фіксованої індексації у розмірі 3750 грн 21 коп.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Військової частини НОМЕР_1 не надходив. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року – без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 до 19 вересня 2019 року.
Позивач 09 березня 2021 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року, а також провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01 березня 2018 року до 19 вересня 219 року.
Листом від 14 квітня 2021 року № 631/796 позивача було повідомлено, що індексація грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року не виплачувалася (одночасно підтверджено, що він має право на отримання індексації у розмірі 1681 грн 75 коп). Також позивачу роз`яснено, що починаючи з 01 березня 2018 року та до виключення зі списків особового складу йому виплачувалася індексація грошового забезпечення, при обчисленні якої встановлено базовий місяць – березень 2018 року. 
Не погоджуючись із такими діями Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Тому невиконання обов`язку з нарахування індексації на грошове забезпечення військовослужбовця в період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року є протиправним. Суд першої інстанції наголосив на тому, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року саме із застосуванням базового місяця – січень 2008 року в сумі 85927 грн 84 коп із відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією ПДФО, суд першої інстанції виходив з того, що спір щодо визначення базового місяця для нарахування індексації між сторонами ще не виник. Під час ухвалення рішення в цій частині суд першої інстанції врахував правовий висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.
Також суд першої інстанції зазначив, що у період з 01 березня 2018 року до 19 вересня 2019 року грошове забезпечення позивача індексації не підлягало, у зв`язку з чим вимоги нарахувати та виплатити індексацію за цей період визнав необґрунтованими.
Колегія суддів в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з таких підстав. 
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно з абз. 2 ст. 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Положеннями ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що одним із об`єктів індексації грошових доходів населення є грошове забезпечення.
У відповідності до ст. 4 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Зі змісту доводів відзиву на адміністративний позов вбачається, що відповідач не заперечує проти наявності передумов, з якими Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» пов`язує виникнення підстав для індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 15 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року. Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог полягали у тому, що кошти для виплати індексації грошового забезпечення у цей період були відсутні, адже не передбачені в Держаному бюджеті України та кошторисі Міністерства оборони України.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078  (далі – Порядок).
Відповідно до п. 6 Порядку у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Разом з тим, положеннями п. 6 Порядку визначені лише джерела коштів для проведення індексації. Право на отримання індексації не ставиться у залежність від фактичного надходження коштів до підприємства, установи, організації, які проводить індексацію. 
Отже, посилання на відсутність коштів у Міністерства оборони України як на підставу для відмови у задоволенні позову, є необґрунтованим. 
У  рішенні    Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013  за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 2  ст. 233 КЗпП України  зазначено, що індексація заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати, спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Також колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, відповідно до якого проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 825/565/17.
Згідно з постановами Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17 та від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19 виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні  і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про нарахування індексації за цей період саме із застосуванням базового місяця – січень 2008 року, була заявлена передчасно. 
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до відповідача із заявою від 09 березня 2021 року з проханням нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року, ОСОБА_1 не заявляв вимогу щодо проведення розрахунку саме із застосуванням базового місяця – січень 2008 року.
У свою чергу відповідач, відмовляючи у задоволенні такої вимоги, обмежився тим, що повідомив суму індексації за вказаний період, яка не була виплачена.
Таким чином, питання щодо наявності підстав для обчислення індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця – січень 2008 року позивачем у заяві від 22 березня 2021 року не порушувалося та відповідачем не вирішувалося. 
Відтак предметом спору в цій справі є саме наявність чи відсутність підстав для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 14 січня 2017 року до 28 лютого 2018 року в умовах відсутності бюджетних асигнувань на такі цілі. В той час як питання щодо визначення базового місяця є похідними і підлягає вирішенню вже після підтвердження права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за вказаний період. 
Під час розгляду і вирішення спору в цій частині суд першої інстанції правильно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19. У вказаній справі Верховним Судом встановлено, що індексація не була нарахована та виплачена позивачу, у зв`язку з чим зроблено висновок, що питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені. Верховний Суд наголосив на тому, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2004 року» відсутні.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця – січень 2008 року в сумі 85927 грн 84 коп та відрахуванням 1,5% військового збору і компенсацією ПДФО.
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду в цій частині і не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 13 серпня 2021 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року до 19 вересня 2019 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації у розмірі 3750 грн 21 коп, суд першої інстанції виходив з того, що грошове забезпечення у вказаний період не підлягало індексації.
Такий висновок обґрунтований тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, внаслідок чого збільшилось грошове забезпечення всіх категорій службовців. У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що з березня 2018 року змінився базовий місяць для нарахування індексації позивача. 
Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України величина індексу споживчих цін з березня 2018 року до часу звільнення позивача не перевищила поріг індексації у 103 %.
Надаючи оцінку зазначеним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що між сторонами справи відсутній спір щодо наявності чи відсутності підстав для індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року до 19 вересня 2019 року. 
Так, згідно з розрахунком індексації грошового забезпечення Військова частина НОМЕР_1 здійснювала нарахування і виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з грудня 2018 року по вересень 2019 року. 
Натомість між сторонами цієї справи виник спір щодо розміру індексації грошового забезпечення.
Так, згідно з листом від 14 квітня 2021 року № 631/796 відповідач проводив індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 , використовуючи базовий місяць – березень 2018 року. Фактичне проведення індексації грошового забезпечення в цей період також не заперечується позивачем. 
Натомість ОСОБА_1 наполягає на тому, що при індексації грошового забезпечення належить застосовувати щомісячну фіксовану індексацію в розмірі 3750 грн 21 коп. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що підвищення у березні 2018 року посадового окладу не призвело до збільшення грошового доходу в цілому, тому він набув право на щомісячну фіксовану індексацію. За переконанням позивача, його правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23 квітня 2020 року № 816/1728/16. 
Під час розгляду і вирішення апеляційної скарги колегія суддів враховує, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок у період існування спірних правовідносин (з 01 березня 2018 року до 09 лютого 2021 року) не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації». 
Зазначений термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку, однак лише у редакції, що діяла до 15 грудня 2015 року. 
Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» було внесено зміни до Порядку, у тому числі викладено в новій редакції додаток 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів».
Таким чином, позовні вимоги позивача ґрунтуються на положеннях Порядку в редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин. 
Також вимоги позивача ґрунтуються на тому, що з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було збільшено посадовий оклад, однак розмір грошового забезпечення залишився незмінним у зв`язку зі зменшенням розміру щомісячних премій та скасуванням щомісячної додаткової винагороди. 
Перевіряючи обґрунтованість зазначених доводів, колегія суддів враховує, що відповідно до абз.абз. 3-5 п. 5 Порядку сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Зазначені норми порядку вказують на те, що правовідносини, пов`язані з нарахуванням індексації, дійсно впливає факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).
Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою підвищено посадові оклади для відповідної категорії осіб, набула чинності 01 березня 2018 року.
Дослідивши довідки про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень, премій) та індексації капітана ОСОБА_1 за період з січня 2017 року до лютого 2018 року та з березня 2018 року по вересень 2019 року, колегія суддів встановила, що з набранням чинності вказаної постанови, розмір щомісячної премії та щомісячної додаткової винагороди дійсно зменшився. Разом з тим загальний розмір грошового забезпечення збільшився. Так, у січні 2018 року розмір грошового забезпечення становив 13819 грн 68, лютому 2018 року – 14307 грн 84 коп, у березні 2018 року – 15020 грн 78 коп, у квітні 2018 року – 14159 грн 89 коп, з травня 2018 року – 15348 грн 53 коп.
Таким чином, доводи позивача про те, що після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» розмір його грошового забезпечення не зазнав змін, не знайшли свого підтвердження. 
Доказів того, що розмір підвищення грошового доходу є нижчим за сума індексації, позивач не надав. 
Як раніше зазначалося, у період з 01 грудня 2018 року до 19 вересня 2019 року відповідач проводив індексацію грошового забезпечення. За твердженням відповідача, такі нарахування проводилися з урахування базового місяця – березень 2018 року. 
Обґрунтованих доводів, які б вказували на те, що розмір індексації був розрахований неправильно, позивач не навів. 
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставою для його скасування.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Є.В. Чаку

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька