ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2021 р.	Справа № 520/4601/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання  - Севастьянової А.Ю.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 (суддя Старосєльцева О.В.; м. Харків) по справі № 520/4601/21
за позовом  ОСОБА_1     
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                               
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також - відповідач, ГУПФУ в Харківській області) в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії за життя його матері ОСОБА_2 в сумі 119386 грн. 69 коп.; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії за життя його матері ОСОБА_2 в сумі 119386 грн. 69 коп.
Аргументуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що двічі направлені до пенсійного органу звернення з приводу виплати у порядку ст.61 Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" безпідставно були залишені без задоволення, неотримана померлою матір`ю сума пенсії у розмірі 119.386,69грн. не була передана спадкоємцю, який мешкав разом із померлим пенсіонером.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач 15.03.2020, без порушення 6-ти місячного строку передбаченого ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", звернувся до відповідача з відповідною заявою про виплату йому, як спадкоємцю та члену сім`ї померлої матері ОСОБА_2 , недоотриманої пенсії за життя в сумі 119 386 грн. 69 коп., шляхом направлення заяви через відділення поштового зв`язку, про що свідчить опис-вкладення до зазначеного відправлення, який містить відбиток штампу відділення поштового зв`язку № 5 м. Сєвєродонецьк Луганської області. Вказує, що він з поважних причин, не зміг на той час з`явитись до Пенсійного фонду особисто, тому направив свою заяву від 15.03.2020 поштою, в зв`язку з тим, що Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин, і який продовжено до 31 грудня 2020 згідно Постанов КМУ. В подальшому, не отримавши від Пенсійного фонду ні відповіді на свою заяву від 15.03.2020, ні грошові кошти, він 04.11.2020 ще раз спрямував поштою лист до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області разом з необхідними документами для виплати недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 05.01.2021 на адресу позивача надійшов лист від Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області від 08.12.2020 вихідним №10000-14878/Б-02/8-2000/20 в якому зазначено, що залишок недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , який складає 119 386 грн. 69 коп. та що до 04.11.2020 звернень щодо недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 до ГУПФУ в Харківській області не надходило. При цьому, жодних роз`яснень з приводу того, чи буде здійснена виплата вказаних сум або щодо відмови у здійсненні виплати в листі не зазначено. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер МВС, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримувала пенсію за вислугу років у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
У січні 2020 року ОСОБА_2 було знято з обліку у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Залишок недоотриманої пенсії за її життя складає 119.386 грн. 69 коп., що відповідачем не заперечується. 
Позивач - ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 та зареєстрований за однією адресою з нею: АДРЕСА_1 , з 2014 року є вимушеним переселенцем, про що видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №924-24955 від 05.05.2017 року.
За твердженням заявника вперше звернення про одержання неотриманої померлим пенсіонером пенсії було направлено до Управління у березні 2020р.
09.11.2020 року до Управління надійшла заява позивача від 04.11.2020 року про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .
На це звернення пенсійним органом було надано лист від 08.12.2020 року №10000-14878/Б-02/8-2000/20 в якому повідомлено позивача про наявність залишку різниці в пенсії ОСОБА_2 в розмірі 119386,69 грн. та що зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Вказано, що до 04.11.2020 звернень щодо недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 до головного управління не надходило.
11.01.2021 року до Управління повторно надійшла заява позивача від 04.01.2021 року про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 . На це звернення листом від 08.02.2021 року №1135-308/Б-02/8-2000/21 пенсійним органом було надано аналогічну за змістом відповідь. 
27.01.2021 року та 14.02.202 року позивач звертався через Веб-портал ПФУ з приводу стану розгляду його попередніх звернень, листами від 24.02.2021 року №1890-1983/Б-02/8-2000/21 та від 04.03.2021 року № 2283-3286/Б-02/8-2000/21 позивачу надано відповіді про розгляд його звернень.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність внаслідок невиплати недоотриманої пенсії за життя його матері ОСОБА_2 у порядку ст.61 Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів звернення до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії за життя його матері ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника (ч. 3 ст. 1 Закону № 2262-ХІІ).
Статтею 61 Закону № 2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
За приписами ч. 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Абзацом 3 п. 4 цього Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1), передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Відповідно до абз. 1 п. 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.
Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті (абз. 3 п. 2.26 розділу II Порядку № 22-1).
Абзацом 1 ч. 2, частиною 4 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII "Про запобігання корупції").
Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Матеріали справи свідчать, що позивач є сином померлої ОСОБА_2 , мешкав з нею за однією адресою, що договором оренди від 16.02.2019, відтак ОСОБА_1 у розумінні ст. 61 Закону № 2262-ХІІ має право на отримання недоотриманої пенсії померлої матері.
15 березня 2020 року (тобто до спливу вказаного шестимісячного строку) ОСОБА_1 , шляхом направлення через відділення поштового зв`язку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про виплату йому недоотриманої його матір`ю пенсії з додатками, що підтверджується долученою до апеляційної скарги копією опису вкладення до поштового відправлення, який містить відтиск штампу поштового відділення № 5 м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 114).
При цьому, чинні норми права не містять заборони щодо подання вищевказаної зави засобами поштового зв`язку.
Таким чином, враховуючи звернення через направлення поштою, позивачем не порушено 6-місячний строк звернення до відповідача щодо виплати пенсії його померлої матері.
З огляду на вищевикладене та досліджені письмові докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 у розумінні ст. 61 Закону № 2262-ХІІ має право на отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_2 та звернувся із відповідною заявою до пенсійного органу в межах шестимісячного строку встановленого для звернення.
Доказів відсутності звернення позивача із заявою до ГУПФУ в Харківській області від 15.03.2020 відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України до суду не надано, та в матеріалах справи відсутня відповідь пенсійного органу на таке звернення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення заявленого позову.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року по справі № 520/4601/21 скасувати.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії за життя його матері ОСОБА_2 в сумі 119386 грн. 69 коп..
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії за життя його матері ОСОБА_2 в сумі 119386 грн. 69 коп..
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  09.11.2021 року