Справа № 127/15891/21
Провадження № 22-ц/801/2385/2021
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року	Справа № 127/15891/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання: Михайленко А.В.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник позивачів адвокат Цепляєв Сергій Вікторович,
відповідач Другий відділ ДВС у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), 
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відшкодування майнової шкоди за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2021 року,
встановив:
В червні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відшкодування майнової шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 травня 2006 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 23931,00 грн.
За повідомленням позивачів на підставі даного рішення був виданий виконавчий лист та 20 червня 2006 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Надалі начальником Замостянського ВДВС м. Вінниці повідомлено про відсутність на виконанні зазначеного виконавчого провадження, а оригінал виконавчого листа – втрачений. 22 грудня 2006 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області заява ОСОБА_1 задоволена, вирішене питання про видачу дублікату виконавчого листа. 
Постановами від 11 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження з виконання дубліката виконавчого листа, накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_3 . Постановами від 03 серпня 2020 року скасовані вищезазначені постанови від 11 лютого 2020 року.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року скарга ОСОБА_1 задоволена частково, визнано неправомірними діями в.о. начальника Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О.І. щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року, скасовано його постанову від 03 серпня 2020 року.
За вказаних вище обставин, позивачі просили стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на їх користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 40333,88 грн. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відшкодування майнової шкоди.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що розмір збитків, які позивачі просили стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на їх користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Цепляєв С.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення вимог Цивільного процесуального законодавства України та не об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи судом першої інстанції просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити, стягнути із Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40 333,88 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у рівних частках.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 травня 2006 року до теперішнього часу не виконано. Незаконними діями виконуючого обов`язки начальника Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький) Белзи О.І. позивачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдана шкода, яка виразилась у тому, що вони позбавлені можливості отримати від боржника кошти за рішенням суду, а рішення суду не може бути виконано у зв`язку із відсутністю майна у боржника – ОСОБА_3 , а належне останньому майно було відчужено ним в період оскарження дій в.о. начальника Замостянського ВДВС.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення викладені в відзивах на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 травня 2006 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 23931,00 грн, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 6006,68 грн, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період прострочення в розмірі 8197,17 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 2199,03 грн
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року на задоволення заяви ОСОБА_1 вирішено видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2-2642/06 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
12 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області виданий дублікат виконавчого листа №2-2642/2006, строком пред`явлення до виконання у три роки. Стягувачем за цим виконавчим листом є ОСОБА_1 .
Постановою старшого державного виконавця Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячука В. В. від 11 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження №61218883 з примусового виконання дублікату виконавчого листа №2-2642/2006 від 12 лютого 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості на зальну суму 40 333,88 грн.
Постановою старшого державного виконавця Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячука В. В. від 11 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №61218883 накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_3 . 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №199747656 від 11 лютого 2020 року державним виконавцем Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельнциький) Дячуком В. В. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51069259, від 11 лютого 2020 року, арешт нерухомого майна офісу-магазину, загальною площею 305,4 кв. м, що складається з нежитлового приміщення №7: з №7-1 по №7-12, в будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_3 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2014 року про визнання мирової угоди. 
Постановою в. о. начальника Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. від 03 серпня 2020 року скасовані постанови про арешт коштів боржника від 11 лютого 2020 року, про арешт майна боржника від 11 лютого 2020 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 11 лютого 2020 року, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року та відкриття виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року. 
04 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячуком В. В. направлене повідомлення ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року скасована. Скарга ОСОБА_1 про визнання дій в.о. начальника Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально–Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. неправомірними та скасування постанови – задоволена частково. Визнано дії в.о. начальника Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально–Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року – неправомірними, постанова від 03 серпня 2020 року – скасована. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 серпня 2020 року №220948931, 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О. Г. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53455691, реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно (офіс-магазину, загальною площею 305,4 кв. м, що складається з нежитлового приміщення №7: з №7-1 по №7-12, в будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2020 року за ПП «Елеватормлинмонтаж».
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення дубліката виконавчого документа у справі № 127/2-2642/06 задоволено, визнано поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2642/2006, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 12 лютого 2017 року.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року скасована, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.
Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, який був чинним на час видачі виконавчого листа, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Таку ж саме норму закріплено і в частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (у редакції, чинній на час розгляду справи).
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.
Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Цепляєв С.В. посилався на те, що внаслідок неналежного виконання працівниками відповідача вимог закону позивачам завдана шкода у вигляді реальних збитків в сумі 40333,88 грн.
Проте, як вірно зауважив місцевий суд, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, а також відчуження ОСОБА_3 нерухомого майна, належного боржнику, у період оскарження дій в.о. начальника Замостянського ВДВС, на який посилається представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Цепляєв С.В. як на підставу позовних вимог про відшкодування шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.
Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).
Таким чином, оскільки розмір збитків, які представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Цепляєв С.В. просив стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судового рішення, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у цьому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у порядку та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи позов, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга, яка за змістом дублює текст викладений в обґрунтування позову, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Головуючий                  О.Ю. Береговий

Судді                  О.С. Панасюк

        Т.М. Шемета