Постанова
Іменем України
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/17987/16-ц
провадження № 61-11569св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Нежури В. А., Березовенко Р. В. Лапчевської О. Ф.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 20 липня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_4 .
 
Посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ним та ОСОБА_2 припинено з середини 2016 року, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року у складі судді Коробенка С. В. позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 1609, розірвано. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, позивач на примирення не згодний, у зв`язку з чим дійшов висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер.
 
У червні 2020 року, не погодившись з цим рішенням суду, ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що в справі відсутні докази про отримання відповідачкою судової повістки про судове засідання, призначене на 09 березня 2017 року, проте двічі судові повістки направлялися за адресою її реєстрації і не були вручені у зв`язку з закінченням строку їх зберігання. Відповідачка не зазначила жодних доказів, які б мали суттєве значення для вирішення справи про розірвання шлюбу, а у судовому засіданні визнала, що не вважає можливим відновлення сім`ї.
 
Враховуючи, що скасування заочного рішення не захищатиме жодних прав відповідачки, в той час як порушуватиме принцип правової визначеності щодо позивача, який з 25 липня 2020 року перебуває у новому шлюбі, та його нової дружини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення від 09 березня 2017 року.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 12 квітня 
2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 1609, розірвано.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення аналогічного змісту, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення без належного повідомлення відповідача по справі, що є порушенням норм процесуального права, а саме частини другої статті 43 ЦПК України, та у відповідності до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.
 
Враховуючи, що сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, оскільки примушування позивача до шлюбних відносин суперечить нормам цивільного законодавства України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга особи, яка не стороною у справі, - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2021 року продовжено ОСОБА_2 строк на подачу відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 до 30 вересня 
2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом   норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 1306/8251/2012, провадження 
№ 61-14203св20, від 24 липня 2021 року у справі № 357/12676/18, провадження № 61-1549св20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не враховано, що для скасування заочного рішення суду першої інстанції належить встановити як поважність причин неявки в судове засідання відповідачки, так і те, що наявні докази, на які вона посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вирішуючи питання про скасування судового рішення через значний проміжок часу, суд не врахував, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення. Апеляційний суд не врахував, що скасування рішення суду через значний проміжок часу (через три роки), без наміру відновлення сімейних відносин в силу перебування позивача у новому шлюбі з ОСОБА_3 та наявності у них малолітньої дитини, дестабілізує приватні відносини. Судом не було з`ясовано дійсних підстав та обставин подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення та того, чи буде у такому разі її задоволення виправданим і відповідатиме вимогам статті 2 ЦПК України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Також зазначала, що відповідачка не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, проте брала участь у судових засіданнях під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення та під час розгляду її апеляційної скарги, тобто реалізувала надані їй законом процесуальні права в суді першої та апеляційної інстанцій, і не навела обґрунтованих доводів, що незабезпечення її права на участь у розгляді справи судом першої інстанції призвело до неправильного вирішення спору по суті вимог.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому остання просила закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , оскільки постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
20 липня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києвізроблено актовий запис № 1609 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька, 
ОСОБА_4 , свідоцтво про народження від 23 грудня 2014 року.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що фактично шлюбні відносини між ним та ОСОБА_2 припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Встановивши, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
 
Під час апеляційного перегляду справи аналогічних висновків дійшов і апеляційний суд.
Разом з тим, вирішуючи питання про скасування судового рішення через значний проміжок часу у зв`язку із неналежним повідомленням відповідача, апеляційний суд не врахував, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не зазначала про намір примиритися з позивачем з метою збереження сім`ї, враховуючи, що з липня 2020 року він перебуває в новому шлюбі, а посилалася лише на факт її неповідомлення про розгляд справи та ухвалення заочного рішення без її відома.
Апеляційний суд не врахував, що скасування рішення суду через значний проміжок часу (через три роки), без наміру відновлення сімейних відносин в силу створення позивачем нової сім`ї, дестабілізує приватні відносини.
При цьому, судом не враховано, що під час нового шлюбу у позивача та 
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_4 , а тому фактична зміна судом апеляційної інстанції дати розірвання попереднього шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдає негативного впливу на права та інтереси малолітньої дитини, зокрема, спростовує походження дитини від подружжя згідно з частиною першою статті 122 СК України.
Апеляційним судом не перевірено дійсних підстав та обставин подання 
ОСОБА_2 заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги, а також того, чи буде в такому разі її задоволення виправданим і відповідатиме вимогам статті 2 ЦПК України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, при наявності рішення суду про розірвання шлюбу, навіть і ухваленого з певними процесуальними порушеннями, але яке було чинним протягом трьох років, апеляційний суд надав перевагу зазначеним процесуальним порушенням, не врахувавши, що в такому випадку порушується принцип правової визначеності.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 
від 24 лютого 2021 року в справі № 1306/8251/2012 (провадження 
№ 61-14203св20), та від 08 квітня 2021 року у справі № 2-2164/06 (провадження № 61-1940св20), на які посилається й заявник в касаційній скарзі.
Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі (частина перша статті 25 СК України).
За приписами частини першої статті 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Таким чином, постанова апеляційного суду вплинула на права нової 
дружини - ОСОБА_3 та їх спільної малолітньої дитини, оскільки поставила під сумнів законність її шлюбу з позивачем та законність походження дитини від подружжя, тому відсутні підстави для закриття касаційного провадження.
При цьому суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, дійшов правильного висновку, що відповідачка не зазначила жодних доказів, які б мали суттєве значення для вирішення справи про розірвання шлюбу, зокрема, копії фотографій, наданих нею, датовані періодом до ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Відповідачка у судовому засіданні визнала, що не вважає можливим відновлення сім`ї, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що скасування заочного рішення не захищатиме її права, в той час як порушуватиме принцип правової визначеності щодо позивача, який з 
25 липня 2020 року перебуває у новому шлюбі та його нової дружини.
Враховуючи, що у судових засіданнях як у суді першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, так і у суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідачка брала участь разом зі своїми представниками, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона реалізувала надані їй законом процесуальні права в судах попередніх інстанцій. Відповідачка не навела обґрунтованих доводів, що незабезпечення її права на участь у розгляді справи судом першої інстанції призвело до неправильного вирішення спору по суті вимог.
Практика щодо застосування норм процесуального права в спірних правовідносинах є сталою (постанови Верховного Суду від 26 червня 
2018 року у справі № 734/1076/17 (провадження № 61-3197св18), 
від 08 серпня 2018 року у справі № 338/1236/16-ц (провадження 
№ 61-1447св18), від 20 липня 2020 року у справі № 349/1031/17 (провадження № 61-20370св19), від 24 липня 2020 року у справі № 357/12676/18 (провадження № 61-1549св20).
З урахуванням зазначеного, враховуючи, що  ОСОБА_2 не зазначала про намір примиритися з позивачем з метою збереження сім`ї, оскільки з липня 2020 року він перебуває в новому шлюбі, і апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов аналогічного висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу між сторонами, проте допустив надмірний формалізм в застосуванні норм процесуального права, тобто механічне дотримання норм процесуального права безвідносно до врахування доцільності цього, виходячи з обставин справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено надмірний формалізм в застосуванні норм процесуального права, постанова апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу стосовно закриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року впливає на права, обов`язки та інтереси останньої як дружини позивача з 25 липня 2020 року.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційнаскарга підлягає задоволенню, сплачений ОСОБА_3 за подання касаційної скарги судовий збір у розмірі 1102,40 грн підлягає стягненню з  ОСОБА_2 на її користь.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року скасувати, а заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 березня 
2017 року залишити в силі.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3  судовий збір у розмірі 1102,40 грн.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий   Судді:	Н. Ю. Сакара   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович