ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року	Львів	Справа № 500/2459/21 пров. № А/857/16128/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 за участю секретаря судового засідання 	        Шинкар Т. І. Чопко Ю.Т	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові   апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року (ухвалене у м. Тернопіль, за правилами  спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Баб`юка П.М., повний текст рішення складено 27 липня 2021 року  у справі № 500/2459/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді державного кадастрового реєстратора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд-
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1      (далі -  позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 31.03.2021 №156-к “Про звільнення ОСОБА_1 ”, поновлення на посаді державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з 31.03.2021, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день винесення судового рішення.
Рішенням  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 31.03.2021 №156-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді державного кадастрового реєстратора Відділу у м.Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м.Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з 01 квітня 2021 року.
Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 30    830 (тридцять тисяч вісімсот тридцять) гривень 16 копійок з відрахуванням податків і зборів.
Відмовлено у задоволенні позовної вимоги в частині поновлення позивача на посаді з 31.03.2021. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини фактично виникли з підстав реорганізації, а не ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. До повноважень відповідача не входило пропонування вакантних посад державної служби та переведення позивача на  рівнозначну посаду.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4   статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі   КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні позивач, представник позивача Микитович П.М. надали пояснення та заперечили проти доводів апеляційної скарги. Представник відповідача Оленяк В.Я. в судовому засіданні надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про часткове  задоволення позову суд виходив з того, що ОСОБА_1 звільнений із займаної посади з підстав ліквідації юридичної особи ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області у відповідності до рішення про ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру прийнятого  Кабінетом Міністрів України 16.11.2020 (Постанова №1118). Однак, таке рішення згодом було відмінено Кабінетом Міністрів України 05.04.2021 (Постанова №301).
За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивача звільнено з державної служби з ініціативи суб`єкта призначення без будь-яких законних на те підстав та непослідовністю рішень органів влади, внаслідок яких порушено право позивача на працю. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.11.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1118 “Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру” (далі - Постанова №1118), пунктом 1 якої встановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1, зокрема, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.
01.03.2021 ОСОБА_1 ознайомлено з попередженням про наступне звільнення із займаної посади державного кадастрового реєстратора Відділу у Теребовлянському районі      Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області; строк дії попередження становить 30 календарних днів з моменту ознайомлення із ним (аркуш справи 22).
У попередженні зазначено, що відповідно до відповідно до статті 87 Закону України “Про державну службу”, Постанов Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1118 “Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань України з питань, геодезії, картографії та кадастру”, від 20.10.2011 №1074 “Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади”, наказу Держгеокадастру від 24.11.2020 №2-лк “Про затвердження Плану заходів щодо ліквідації ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області” ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області ліквідовується як юридична особа публічного права.
ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області прийнято наказ від 31.03.2021 №156-к “Про звільнення ОСОБА_1 ”, згідно з яким відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу” позивача звільнено з посади державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області та відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України “Про державну службу” виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (аркуш справи 9).
Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, позивач звернувся з даним позов до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено   Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII   (далі   Закон № 889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин першої-третьої   статті 5 Закону № 889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється   Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим   Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відносини щодо, зокрема, припинення державної служби регулюються   Законом № 889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані   Законом № 889-VIII, який по відношенню до   Кодексу законів про працю України   є спеціальним   законом, що регулює правовідносини, в тому числі щодо припинення державної служби.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 83   Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті   87, 87-1 цього Закону).
Згідно пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87   Закону № 889-VIII (у редакції, чинній на момент попередження позивачки про подальше її звільнення), підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.
Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII).
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (частина четверта статті 87 Закону №889-VIII).
З матеріалів справи вбачається, що   ОСОБА_1  був попереджений 01.03.2021 року в установленому порядку про наступне звільнення у зв`язку із ліквідацією ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру"   вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1) та погодитися з пропозицією Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства щодо утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру як структурних підрозділів апарату зазначеної Служби за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2).
До Переліку територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідовуються як юридичні особи публічного права, включене, зокрема, Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області.
Відповідно до пункту 3 Постанови №1118 установлено, що здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням її територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру; правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру; територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення структурних підрозділів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру згідно з пунктом 2 цієї постанови.
Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру 24.11.2020  прийнято наказ №505 “Про затвердження Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1118 “Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру”.
Пунктом 4 Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1118 “Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру” (далі - План заходів) визначено попередити про наступне можливе звільнення у зв`язку з ліквідацією головних управлінь - не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати звільнення для державних службовців, не пізніше ніж за два місяці до запланованої дати звільнення для інших працівників, вручення повідомлень протягом двох місяців після внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про прийняття рішення про ліквідацію головних управлінь, але не раніше виконання пункту 10 Плану заходів.
Пунктом 2 наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 02.03.2021 №132 “Про внесення змін до деяких наказів Держгеокадастру” викладено в новій редакції План заходів.
Так, пунктом 2 Плану заходів (в редакції наказу №132) встановлено попередити працівників головних управлінь Держгеокадастру в областях і місті Києві про наступне звільнення (вивільнення) у зв`язку з ліквідацією цих головних управлінь не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованого звільнення (вивільнення) державних службовців, не пізніше ніж за два місяці інших працівників. Подати звіт до Департаменту управління персоналом про повне виконання цього пункту Плану заходів до “ 12 березня 2021 року”.
05 квітня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" №301 (набрала чинності - 10.04.2021 року), якою Кабінет Міністрів України постановив:
1. Відмінити рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком.
3. Визнати такою, що втратила чинність,   постанову Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру".
В Додатку до   постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2021 року № 301   визначено перелік територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, рішення про ліквідацію яких відміняється, серед яких зокрема Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України 19 квітня 2021 року Держгеокадастром також було видано Наказ № 210 "Про відміну рішення про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру", відповідно до якого визнано такими, що втратили чинність, накази Держгеокадастру від 24.11.2020 № 504 "Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру" та від 24.11.2020 № 505 "Про затвердження Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру". 
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення юридичної особи ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області відсутні.
У зв`язку із прийняттям таких постанов Кабінету Міністрів України, відповідно до яких відмінено ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, і фактично повернуто їх правовий статус у первісний стан, відсутні правові підстави для припинення юридичних осіб публічного права, тому відповідно також відсутні правові підстави для звільнення посадових осіб територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, в зв`язку з їх ліквідацією.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1   ст.104 Цивільного кодексу України   юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).
Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.
Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 04.03.2014 №21-8а14, від 27.05.2014 №21-108а14, від 28.10.2014 №21-484а14, від 19.01.2016 №21-2225а15 та була підтримана Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2018 року по справі № 816/979/17, від 20 червня 2018 року по справі №П/811/3349/15.
Таким чином, у випадку ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, обов`язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно   статті 49-2 КЗпП) працівників ліквідованої установи (організації) поширюється не лише на цю установу (організацію), а й на відповідну новостворену установу (організацію), оскільки, як зазначено Верховним Судом України, роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави.
Власник або уповноважений ним орган вважаються такими, що належно виконали вимоги частини 2 статті   40, частини 3 статті   49-2 КЗпП України   стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонували йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду або роботу за відповідною професією, спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника або уповноважений ним орган з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої   статті 49-2 КЗпП України   роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі №6-1723цс17 та підтримані Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 у справі №816/979/17.
Згідно ч.5 ст.5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Цьому кореспондують і положення п.5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074.
Як випливає зі змісту п.6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, ліквідація органу виконавчої влади передбачає перехід його прав та обов`язків, завдань і функцій до інших органів виконавчої влади.
Однак,   Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118   не було здійснено відмову від здійснення завдань і функцій територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру та не наведено жодного обґрунтування для цього. Цією   постановою   визначено, що функції ліквідовуваних територіальних підрозділів передаються іншим територіальним підрозділам цього ж органу виконавчої влади. При цьому, правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку відбулася саме реорганізація відповідного територіального органу Держгеокадастру, що тягне за собою необхідність дотримання роботодавцем визначених чинним законодавством гарантій для працівників при реорганізації. Тобто, роботодавець не може обмежитися лише попередженням працівника про відповідні зміни за два місяці до їх настання, а повинен також врахувати переважне право працівника на залишення на роботі, а в разі неможливості залишення працівника на роботі, повинен вживати заходів щодо його працевлаштування (пропонувати іншу роботу), звільнення ж може відбутися тільки при неможливості переведення працівника за відповідною професією чи спеціальністю або його відмови від цього.
Водночас, при оспорюваному звільненні позивача роботодавцем не було дотримано відповідної процедури звільнення. Зокрема, позивачу із часу свого попередження про наступне вивільнення та по день звільнення не було запропоновано іншої роботи за відповідною професією чи спеціальністю.
Відтак, відповідач як роботодавець не виконав свого обов`язку щодо надання працівнику пропозицій вакантних посад для їх зайняття, позаяк, не запропонував позивачу вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку вона може виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду тощо в період із попередженням про вивільнення та до дня звільнення. При цьому, роботодавець (відповідач) не довів також факту відсутності вакантних посад на час звільнення позивача, які вона могла би зайняти, а відтак, не обґрунтував правомірність звільнення позивача, з урахуванням неможливості переведення та з дотриманням ним вимог щодо переважного права на залишенні на роботі (дотримання чого з матеріалів справи також не вбачається).
Відповідно до п.п.18, 19   постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1   ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача, які були допущені роботодавцем при фактичній реорганізації територіального органу Держгеокадастру.  Відтак, оспорюваний наказ про звільнення позивача є протиправним.
Отож, приведені відповідачем  доводи з приводу того що мала місце ліквідація, а не реорганізація державного органу приведених  висновків суду апеляційної інстанції  не спростовують та не можуть бути підставою для задоволення  апеляційної скарги.    
Водночас, при вирішенні інших позовних вимог суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/202 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.
Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України (КЗпП України).
Частиною 1   ст. 235 Кодексу законів про працю України   передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України   Про запобігання корупції   іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
У п.19   постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вказано, що при ліквідації підприємства установи, організації) правила п.1   ст.40 КЗпП   можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.
Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 року в справі №815/436/17 виклав правову позицію, відповідно до якої, при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1   ст.40 Кодексу законів про працю України   може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1   ст.40 Кодексу законів про працю України   можуть застосовуватися і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.
Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції правомірно було поновлено позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Підстави для поновлення позивача на посаді у новоутвореній установі відсутні, оскільки його не було переведено в установленому законом порядку.
З огляду на встановлені  судом обставини щодо   безпідставного звільнення позивача у зв`язку із ліквідацією юридичної особи, якої фактично не відбулося,  повне відновлення порушених трудових прав позивача повинно бути забезпечено шляхом його поновлення на державній службі на посаді, з якої його було звільнено. 
Як наслідок, судом першої інстанції підставно задоволено  похідні  позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення до дня поновлення на роботі. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.   315,   316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення   без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до  п.1 ч.6 ст. 12 КАС України вказана справа віднесена  до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення  пункту другого частини п`ятої  статті 328 КАС України. Позивач не є службовою особою, які у значенні   Закону України   "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -   
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року у справі № 500/2459/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.