ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/19009/17                Головуючий суддя І інстанції Попрас В. О.
Провадження № 22-ц/818/1884/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів надання послуг
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року                                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого        Яцини В.Б.
суддів колегії       Маміної О.В., Хорошевського О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Коротенко Олега Івановича на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року, по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2017 року  КП «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом, в якому після уточнення просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за надані послуги за період з 27.10.2015р. по 03.04.2017р. у сумі 160531,18 грн. та відшкодувати сплачений судовий збір. 
Позов мотивовано тим, відповідач є власником нежитлових приміщень підвалу №1, 1-го поверху №1-12, 2-го поверху №14-22 літ. «А-2» загальною площею 330,8 кв.м. по АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення, внаслідок чого він користується послугами позивача із постачання теплової енергії. Постачання теплової енергії відповідачу надавалося згідно актам підключення опалення на початку опалювальних сезонів від 27.10.2015р. за № 174/7991, від 17.10.2016 № 174/12835 та відключення опалення наприкінці опалювальних сезонів від 05.04.2016р. № 174/10738, від 03.04.2017 № 174/15932 до житлового будинку по АДРЕСА_1 , де розташовані нежитлові приміщення відповідача. 
Відповідно до акту обстеження системи теплоспоживання об`єкта № 174/3778 від 08.12.2015 та акту від 06.12.2016р.№ 174/5201 відповідачу надано припис укласти договір та сплатити вартість безпідставно спожитої теплової енергії, на підставі чого відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. 
У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнано окремим тепловим вводом, КП «Харківські теплові мережі» не мають технічної можливості здійснити їх відключення. Відсутність письмового договору між Відповідачем та КП «Харківські теплові мережі» не є підставою для несплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Обов`язок відповідача з оплати вартості спожитої на потреби опалення належних йому нежитлових приміщень теплової енергії виникає з моменту набуття їм права власності на зазначені нежитлові приміщення, тобто з 31 липня 2015 року. Вартість безпідставної спожитої теплової енергії за період з 27.10.2015р. по 03.04.2017р. складає 160531,18 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з 27.10.2015 року по 03.04.2017 року у розмірі 160531 грн 18 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 2407 грн 97 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 – адвокат Коротенко О.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач до 02.10.2019 року не мав фактичного доступу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 у зв`язку з оспорюванням права власності у суді. Фактична передача нежитлових приміщень відбулась 02.10.2019 року.
Вказує, що на одні і ті ж самі приміщення було зареєстровано два власника ТОВ «Компанія «Партнер» та відповідач у справі у період з 25.10.2017 року по 10.04.2018року і тільки у судовому порядку постановою Верховного Суду України від 04.07.2019 року було встановлено, що власником нежитлових приміщень є відповідач та витребувано на його користь у ТОВ «Компанія «Партнер».
Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач у період з 27.10.2015 року по 03.04.2017 року використовував теплову енергію у належних йому нежитлових приміщеннях за адресою АДРЕСА_1 .
Зауважує, що між сторонами існує аналогічний спір з тих же підстав, за інший період нарахування, та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.12.2020 року постановлено протилежне рішення про відмову у задоволенні позову позивачу.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «ХТМ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що право власності на нежитлові приміщення площею 33,8 кв.м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , перейшло до відповідача від ПАТ Банк «Меркурій» 31.07.2015 року, тобто до нарахування спірної заборгованості. До вказаної дати продажу цих нежитлових приміщень оплату за теплову енергію на потреби опалення зазначених вище нежитлових приміщень здійснював попередній власник - ПАТ Банк «Меркурій». Вказує, що до банку власником згаданих нежитлових приміщень було ТОВ «Компанія «Партнер», яка втратила право на нежитлові приміщення загальною площею 340,8 кв.м з 18 липня 2013 року, з моменту набуття права власності на ці приміщення ПАТ БАНК «Меркурій».
Позивач у відзиві звернув увагу, що сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для набуття прав, а є лише посвідченням державою вже набутого особою права, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, тому обов`язок відповідача з оплати вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення належних йому нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 виник з моменту набуття їм права власності на зазначені нежитлові приміщення з 31 липня 2015 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Компанія «Партнер» - адвокат Бігдан О.А. зазначає, що апелянт є власником нежитлових приміщень загальною площею 330,8 кв.м, по АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним правовстановлюючим документом, будь які помилкові дії органів державної реєстрації прав на нерухоме майно не є підставою для звільнення власника від тягарю утримання майна, як це перебачено приписами ст.322 ЦК України.
Згідно зіст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги КП «ХТМ» суд першої інстанції виходив з того, що право власності на нежитлові приміщення з моменту їх придбання у суді не оспорювалось. 02.10.2019 року відбулась фактична передача належних відповідачу на праві власності з 31.05.2015 року приміщень, тому обов`язок відповідача з оплати вартості спожитою на потреби опалення належних йому нежитлових приміщень теплової енергії виникає з моменту набуття їм права власності на зазначені нежитлові приміщення. 
Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Таким чином, на підставі ст.ст. 319, 322 ЦК України, Закону України «Про теплопостачання», обов`язок відповідача з оплати вартості спожитої на потреби опалення належних йому нежитлових приміщень теплової енергії виникає з моменту набуття їм права власності на зазначені нежитлові приміщення, тобто з 31 липня 2015 року. В свою чергу відповідач має право регресного позову до ТОВ «Компанія «Партнер», яка чинила перешкоди в здійсненні відповідачем права власності, про відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень підвалу №1, 1-го поверху №1-12, 2-го поверху №14-22 літ. «А-2» загальною площею 330,8 кв.м. по по АДРЕСА_1 з централізованою системою опалення.
Згідно акту № 174/7991 КП «Харківські теплові мережі» від 27.10.2015р. відповідно до розпорядження Харківської міської ради від 07.10.2015р. № 72/1 проведено підключення у зв`язку з початком опалювального періоду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту № 174/10738 КП «Харківські теплові мережі» від 05.04.2016р. відповідно до розпорядження Харківської міської ради від 01.04.2016р. № 20/1 проведено відключення у зв`язку з закінченням опалювального періоду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту № 174/12835 КП «Харківські теплові мережі» від 17.10.2016р. відповідно до розпорядження Харківської міської ради від 13.10.2016р. № 70/1 проведено підключення у зв`язку з початком опалювального періоду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту № 174/15932 КП «Харківські теплові мережі» від 03.04.2017р. відповідно до розпорядження Харківської міської ради від 03.04.2017р. № 14/1 проведено відключення у зв`язку з закінченням опалювального періоду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
З матеріалів справи убачається, що з 31.07.2015 за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху № 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ А-2 за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 108136063101, на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В. за реєстровим номером 1234 від 31.07.2015, тобто відповідач ОСОБА_3 є споживачем та несе обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Матеріали справи свідчать про те, що нежитлові приміщення, які розташовані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 обладнані системою опалення, яка є єдиною із системою опалення будинку.
Актами про підключення споживача до джерела теплової енергії № 174/7991 та 174/12835 підтвреджується, що будинок за адресою:  АДРЕСА_1  у період з   27.10.2015р. по 03.04.2017р. підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, тобто зазначені нежитлові приміщення також були підключені до центрального опалення, а позивач надав послуги із теплопостачання за вказаним адресом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Доказів про відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води нежитлових приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , або ненадання таких послуг за період з 27.10.2015р. по 03.04.2017р., відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому поміж інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця.
Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.
За таких обставин суд першої дій1шов обґрунтованого висновку, що зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникло на підставі закону внаслідок фактичного споживання послуг постачальника теплової енергії, від отримання якої він у встановленому законом порядку не відмовився. Той факт, що право власності відповідача оспорювалось у судовому порядку не має правового значення, оскільки право власності відповідача на день розгляду цієї справи, яка наразі переглядається судом апеляційної інстанції, є чинним з дня його набуття, 31.07.2015, тобто у заявлений у позові період саме відповідач був власником згаданих нежитлових приміщень і цей факт апелянт не заперечує. 
Згідно ст. 322 ЦК України власник майна несе тягар його утримання, у тому числі по сплаті наданих послуг із теплопостачання. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2017 по справі № 640/18410/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2017 та постановою Верховного Суду від 04.07.2019, за позовом відповідача до ТОВ «Компанія «Партнер», у ТОВ «Компанія «Партнер» витребувано на користь відповідача об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ.«А-2», АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108136063101, які також зазначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином -нежитлове приміщення підвалу №1; 1-го поверху №1, 2, 3, За, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 96, 11, 12, 12а, 126; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1542463101 та припинено право власності ТОВ «Компанія «Партнер» та припинено будь-які інші пов`язані та похідні речові права та права третіх осіб на нежитлові приміщення підвалу №1; 1-го поверху №1, 2, 3, За, 4,4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 96, 11, 12, 12а, 126; 2-го поверху №14-17, 19-23 в літ.«А-3» м. Харків, загальною площею 340,8 кв.м, АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна — 11542463101.
Тобто право власності відповідача на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 з моменту їх придбання у суді не оспорювалось. На підставі зазначеного рішення 02.10.2019 відбулася фактична передача відповідачу належних йому з 31 липня 2015 року нежитлових приміщень.
Колегія суддів відхиляє доводи скарги про відсутність у відповідача фактичного доступу до своїх нежитлових приміщень до 02.10.2019 у зв`язку з оспорюванням права власності у суді, оскільки за відсутності з цього приводу у законі чи договорі іншого правила за змістом ст. 322 ЦК України наявність такого спору не припиняє дію визначеного цієї нормою матеріального права обов`язку власника по утриманню майна.
Як правильно зазначив суд першої інстанції з цих підстав відповідач на підставі частини третьої статті 386 ЦК України має право звернутися до суду з відповідним позовом про відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Такими чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції , що обов`язок відповідача з оплати вартості спожитої на потреби опалення належних йому нежитлових приміщень теплової енергії виникає з моменту набуття їм права власності на зазначені нежитлові приміщення, з 31 липня 2015 року.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 – адвокат Коротенко Олег Іванович залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2021 року.
Головуючий                                                 В.Б.Яцина.
Судді                                                         О.В.Маміна.
О.М.Хорошевський.