ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/6079/20 пров. № А/857/17848/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Носа С.П.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 380/6079/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішень,-
суддя в 1-й інстанції –Сасевич О.М.,
час ухвалення рішення – 29.06.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради, із вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради №2401-вих-12110 від 18.02.2020 року про відмову включення тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові;
- зобов`язати Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради включити в Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові тимчасову споруду за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним і скасувати рішення Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року “Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ”.
27.08.2020 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду. 26.10.2020 року від позивача надійшла наступна заява про уточнення позовних вимог. Окрім того, позивач учергове уточнив позовні вимоги заявою від 14.06.2021 року.
Із урахуванням уточнених вимог, позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської міської ради №2401-вих-12110 від 18.02.2020 року про відмову включення тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові;
- зобов`язати Львівську міську раду розглянути повторно заяву про включення в Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові тимчасову споруду за адресою АДРЕСА_1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року “Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ”.
За клопотанням позивача від 14.06.2021 року було здійснено заміну неналежного відповідача – Львівська міська рада Департамент містобудування Управління архітектури на Виконавчий комітет Львівської міської ради.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було безпідставно, а відтак протиправно, відмовлено у включенні тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , яку він як фізична особа-підприємець тривалий час використовує в господарській діяльності, до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
ОСОБА_1 зазначає, що з 1998 року він займається торгівельною діяльністю й тривалий час провадить її у павільйоні за адресою: АДРЕСА_1 , що є його єдиним джерелом доходів. Позивач підкреслює, що влаштування такого торгівельного об`єкта було здійснене відповідно до існуючих на той час правил і процедур та було цілком правомірним. Зокрема, було укладено договір оренди землі, який періодично поновлювався, виготовлено паспорт прив`язки тимчасової споруди.
Проте, враховуючи необхідність продовження строку розміщення такої тимчасової споруди, позивачем було зібрано необхідні документи й подано їх до Львівської міської ради, яка не прийняла кінцевого рішення з цього питання, натомість необґрунтовано постановила демонтувати павільйон. ОСОБА_1 зазначає, що він клопотав перед міською радою про надання можливості здійснювати підприємницьку діяльність, про поновлення павільйону в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд, однак, цього зроблено не було. Більш того, відповідачем було ухвалене рішення про демонтаж павільйону позивача.
Позивач наголошує на тому, що такі рішення були прийняті відповідачами без належного обгрунтування, поверхнево та формально, без урахування дійсних обставин справи щодо розміщення відповідної тимчасової споруди. На переконання позивача такі рішення є непропорційними та безпідставно втручаються в його право на мирне володіння майном, не дають можливості продовжувати законну підприємницьку діяльність.
Зважаючи на це Годлевський вважає, що оспорювані ним рішення є протиправними, а крім того, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути його питання, від чого він протиправно ухилився.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 380/6079/20 позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач був вправі, за наявності обгрунтованих висновків робочої групи, подати до 31.03.2020 року на розгляд робочої групи звернення з обгрунтування щодо включення у Комплексну схему належної йому тимчасової споруди, чого зроблено не було.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 380/6079/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що орган місцевого самоврядування формально та поверхнево розглянув питання розміщення та функціонування тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 , що призвело до негативних наслідків для позивача, які полягають у можливості демонтажу належної йому споруди та неможливості її розміщення за відповідною адресою.
Відтак, зважаючи на встановлене вище, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення від 18.02.2020 року №2401-вих-12110 про відмову включити тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
Таким чином, протиправним є й наступне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року “Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ”, яке перебуває у безпосередньому зв`язку із рішенням про відмову включення тимчасової споруди до Комплексної схеми та є його наслідком.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець, що засвідчується відповідним свідоцтвом від 14.10.1998 року. Дозволом на розміщення об`єкта торгівлі, ресторанного господарства та сфери послуг у стаціонарних малих архітектурних формах №5-12763 позивачеві було дозволено розмістити кіоск для торгівлі продовольчими товарами за адресою: АДРЕСА_1 .
Установлено, що Львівською міською радою укладено з ФОП ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки від 05.08.2005 року, яким передано в строкове платне користування ділянку для здійснення підприємницької діяльності у тимчасовій споруді за адресою: АДРЕСА_1 , строком на три роки. Окрім того, сторонами укладено договір оренди земельної ділянки від 18.11.2009 року №3-С-1620, яким позивачеві передано в строкове платне користування ділянку для здійснення підприємницької діяльності у тимчасовій споруді за адресою: АДРЕСА_1 . Із урахуванням змін від 03.06.2015 року, строк оренди складав до 30.12.2016 року.
У матеріалах справи наявний паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 12.12.2013 року. Указаний паспорт був наданий ФОП ОСОБА_1 Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 16.11.2012 року №800 з урахуванням ухвали Львівської міської ради від 15.12.2011 року №1012 та договору оренди землі від 18.11.2009 року №3-С-1620. У паспорті прив`язки визначено строк його дії – до 15.12.2013 року. Також наявний паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 12.08.2015 року. Указаний паспорт був наданий ФОП ОСОБА_1 Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 16.03.2015 року №219 з урахуванням ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526, №4527 та договору оренди землі від 18.11.2009 року №3-С-1620. У паспорті прив`язки визначено строк його дії – до 30.12.2016 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у жовтні 2016 року звертався до Львівської міської ради зі заявою щодо продовження термінів здійснення підприємницької діяльності в тимчасовій споруді за адресою: АДРЕСА_1 терміном на п`ять років. Окрім того, ФОП ОСОБА_1 звертався до відповідача з аналогічними клопотаннями у подальшому, що засвідчується заявами від 29.01.2020 року з проханням надати можливість здійснювати підприємницьку діяльність шляхом поновлення в Комплексній схемі його торгового павільйону.
У той же час, листом від 18.02.2020 року №2401-вих-12110 (за підписом заступника директора Департаменту містобудування – начальника Управління архітектури та урбаністики Львівської міської ради) позивача було проінформовано щодо рішення про відмову у включенні тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 до Комплексної схеми з огляду на встановлений п. 8 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 року №6107 мораторій на її доповнення.
А рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.07.2020 року №596 було ухвалено демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, позивач не подився з такими рішеннями та бездіяльністю відповідачів, оцінюючи їх як протиправні, і оскаржив їх до суду за цим позовом.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно із пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.
До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпункт 7 пункту «а» статті 30 Закону №280/97-ВР).
Стаття 31 Закону №280/97-ВР встановлює, що виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Відповідно до статті 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон №2807-IV).
Статтею 5 Закону №2807-IV встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №2807-IV передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері благоустрою населених пунктів віднесено забезпечення реалізації державної політики у цій сфері.
Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні частини першої статті 12 Закону №2807-IV, є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 Закону №2807-IV, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Відповідно до частини другої статті 21 Закону №2807-IV, до об`єктів благоустрою належать малі архітектурні форм, які визначаються цією правовою нормою як елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.
Крім цього, частинами 2-4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі - Порядок №244).
Відповідно до пункту 1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Згідно з пунктами 1.5 та 1.6 Порядку №244 комплексна схема розміщення ТС в межах вулиці (скверу, бульвару, провулку, узвозу, проїзду, площі, майдану тощо), мікрорайону (кварталу), населеного пункту - це текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування ТС, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.
Комплексна схема розміщення ТС та архітип розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб`єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Розроблення комплексної схеми розміщення ТС та архітипу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку №244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Відхилення від паспорта прив`язки тимчасової споруди не допускається. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.
Аналогічні приписи закріплені і в Положенні про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 (далі - Положення).
Згідно з визначенням, наведеним в пункті 1.3 цього Положення, самовільно встановлена тимчасова споруда - це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорта прив`язки ТС.
Відповідно до пункту 1.7 Положення, дія Правил розміщення тимчасових споруд поширюється на всі підприємства, установи і організації незалежно від форми власності та відомчої належності, а також на фізичних осіб, які встановлюють тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
Пунктом 2.1 цього ж Положення визначено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорта прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки.
Згідно з підпунктом 2.4.3. пункту 2.4.Положення, розміщення тимчасових споруд здійснюється: на приватних земельних ділянках за згодою власника земельної ділянки.
Відповідно до пункту 3.14 Положення термін дії паспорта прив`язки тимчасової споруди встановлюється відповідно до терміну, зазначеного в ухвалі міської ради, з врахуванням містобудівної документації, державних норм та правил і Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Львова.
Апеляційний суд звертає увагу, що спірний об`єкт (тимчасова споруда) був розміщений ФОП ОСОБА_1 відповідно до чинних на той час правил (зокрема, оформлено паспорт прив`язки, укладено договір оренди землі), тобто не самовільно, й упродовж тривалого періоду часу мало місце правомірне функціонування такого об`єкта за відповідною адресою.
Крім того, позивач неодноразово звертався до органу місцевого самоврядування з відповідними зверненнями.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надана  позивачеві відмова (від 18.02.2020 року №2401-вих-12110) на його звернення щодо продовження розміщення павільйону за адресою: АДРЕСА_1 , що передбачає включення такої споруди до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Львова є поверхневою та формальною.
п. 8 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 року №6107 (на яку покликався відповідач у відмові) було встановлено мораторій терміном до 31.12.2024   на доповнення до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого цією ухвалою, новими тимчасовими спорудами.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, що таке обмеження стосується саме нових споруд, у той же час, споруда ФОП ОСОБА_1 вже тривалий час розміщується за адресою: АДРЕСА_1 , була встановлена не самовільна і правомірно використовувалася за призначенням. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не забезпечив ґрунтовного розгляду звернення позивача та жодним чином не оцінив порушеного питання з урахуванням всіх обставин справи, не забезпечивши таким чином дотримання вимоги правової визначеності.
У зв`язку з чим, правильним є висновок суду першої інстанції, що орган місцевого самоврядування формально та поверхнево розглянув питання розміщення та функціонування тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 , що призвело до негативних наслідків для позивача, які полягають у можливості демонтажу належної йому споруди та неможливості її розміщення за відповідною адресою.
Відтак, наявні підстави для задоволення вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення від 18.02.2020 року №2401-вих-12110 про відмову включити тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
Таким чином, протиправним є й наступне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №596 від 10.07.2020 року “Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ”, яке перебуває у безпосередньому зв`язку із рішенням про відмову включення тимчасової споруди до Комплексної схеми та є його наслідком.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 380/6079/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 09.11.2021 року