Дата документу 26.10.2021 Справа № 320/4440/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №320/4440/18        Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2625/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» жовтня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2021 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І., стягувач ОСОБА_1 , 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернулось до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І., стягувач ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог зазначило, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 320/4440/18 стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42 593,64 грн., з урахуванням податків та обов`язкових платежів; негайно середній заробіток за один місяць в розмірі 6061,85 грн.; витрати на правничу допомогу в розмірі 6400,00 грн. 
23 січня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрите виконавче провадження ВП № 61041748 з примусового виконання виконавчого листа № 320/4440/18 від 15 листопада 2019 року про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5606,00 грн. 
31 січня 2020 року вимоги виконавчого документа виконані АТ «Українська залізниця» у повному обсязі, а саме перераховано на рахунок ОСОБА_1 згідно додаткової постанови Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2019 року у справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4512,83 грн.
26 червня 2020 року державним виконавцем за виконавчим провадженням ВП № 62041748 стягнуто грошові кошти у розмірі 5606,00 грн. 
30 листопада 2020 року державним виконавцем повернуто грошові кошти на рахунок АТ «Укрзалізниця», як помилково або надмірно стягнуті у розмірі 4964,11 грн., але за різницею утриманих податків та обов`язкових платежів у розмірі 1093,17 грн. та стягнуто виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у розмірі 485,32 грн. 
Вважало дії та бездіяльність державного виконавця щодо не повернення різниці утриманого податку та обов`язкових платежів у розмірі 1093,17 грн. та стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у розмірі 485,32 грн. неправомірними.
Згідно чинного законодавства податковий агент має нарахувати, утримати та сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з доходу, нарахованого на підставі рішення суду. 
На підставі зазначеного просило визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль І.І. щодо неповернення коштів у розмірі 1093,17 грн. стягнутого на підставі виконавчого провадження ВП №61041748, зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль І.І. повернути кошти у розмірі 1093,17 грн., стягнуті по виконавчому провадженні ВП №61041748.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Додатковою ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у стягненні з АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність відмови у стягнення витрат на правничу допомогу, скасувати ухвалу суду в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу та стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1800 грн., судові витрати, пов`язані з розгляду справи, покласти на АТ «Українська залізниця».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновку суду про те, що законом не передбачено оподаткування судових витрат, просило скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу.

Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення державного виконавця приймалися у відповідності із законом та в межах її повноважень, жодного доказу неправомірності дій чи рішень державного виконавця суду не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року у справі № 320/4440/18 стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42 593,64 грн., з урахуванням податків та обов`язкових платежів; негайно середній заробіток за один місяць в розмірі 6061,85 грн.; витрати на правничу допомогу в розмірі 6400,00 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року залишено без змін.

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 606 грн. 00 коп.

23 січня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві було відкрите виконавче провадження ВП № 61041748 з примусового виконання виконавчого листа № 320/4440/18 від 15 листопада 2019 року про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5606,00 грн.

31 січня 2020 року АТ «Укрзалізниця» було перераховано ОСОБА_1  4512,83 грн. витрат на професійну правничу допомогу (з урахуванням податків та обов`язкових платежів: 1009,06 грн. - ПДФО 18%, 84.09 грн. - військовий збір 1,5%). 

26 червня 2020 року державним виконавцем за виконавчим провадженням ВП № 62041748 з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на правничу допомогу в сумі 5606,00 грн.

30 листопада 2020 року державним виконавцем повернуто грошові кошти на рахунок АТ «Українська залізниця», як помилково або надмірно стягнуті у розмірі 4964,11 грн. за різницею утриманих податків та обов`язкових платежів у розмірі 1093,17 грн. та стягнуто виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у розмірі 485,32 грн.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.ч.2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece)).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, дії виконавця при примусовому виконанні рішення суду здійснюється у спосіб та порядок, визначені виконавчим документом, а отже і рішенням суду.

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 606 грн. 

Державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. постановою від 30 листопада 2020 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №320/4440/18, виданого 15 листопада 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5606 грн., оскільки заборгованість сплачена боржником частково в добровільному порядку, залишок заборгованості в розмірі 1093,17 грн. перераховано на користь стягувача.

Так, Верховним Судом в постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №523/14396/19 роз`яснено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом. Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також підлягали відрахуванню податки і збори.

В той же час, за виконавчим листом з АТ «Українська залізниця» стягувались витрати на професійну правничу допомогу, а не середній заробіток.

У постанові Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року та у виконавчому листі не зазначено про необхідність проведення боржником вирахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» не знайшли своє підтвердження.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець діяв в межах наданих йому законом повноважень, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незгоди з відмовою в стягненні витрат на професійну правничу допомогу до уваги не приймаються, оскільки резолютивна частина ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2021 року висновків щодо відмови в задоволенні його вимог про стягнення витрат на правничу допомогу не міститься, вказане питання було вирішено додатковою ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2021 року, на яку ОСОБА_1 подав окрему апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова