ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/560/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року (суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) у справі №160/560/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Оіл Україна", АТ "ВТБ Банк" про визнання протиправною та скасування постанови,-
                                                
                                                в с т а н о в и В :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт майна боржника від 15.02.2017 ВП №53408252, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Григорчуком Павлом Васильовичем.
Підставами позову визначено те, що позивач є іпотекодержателем майна відносно якого винесено оскаржувану постанову. При цьому, постанову про арешт майна боржника винесено:
без винесення постанови про звернення стягнення на майно, чим порушено абз.2 ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»;
без додержання встановленої законом черговості звернення стягнення на майно, чим порушено ч.2 ст.48, ст..51 Закону України «Про виконавче провадження»;
до виявлення майна боржника, чим порушено ч.2 ст.13, ч.7 ст.26, абз.3 ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»;
без залучення та повідомлення іпотеко держателя майна, чим порушено ст..51 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції фактично виходив з того, що встановлені у цій справі обставини не дають підстав стверджувати про порушення прав позивача у спірних відносинах. Такі висновки суд обґрунтував тим, що позивач, як іпотекодержатель, задовольнив свої вимоги щодо стягнення майна ТОВ «Альфа оіл Україна», шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договорів купівлі-продажу; виконавчий документ, на підставі якого винесено спірну постанову про 
накладення арешту, повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна та коштів на яки можливо звернути стягнення; позивач набув права іпотекодержателя лише 30.06.2017, в той час як оскаржувану постанову винесено 15.02.2017.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд невірно встановив суть спірних відносин та безпідставно зазначив про відсутність підстав стверджувати про порушення прав позивача у спірних відносинах. Позивач вказує на те, що позов заявлений не у зв`язку з порушенням майнового права іпотекодержателя, а у зв`язку з порушенням його законних інтересів. При цьому, як зазначає позивач, його законний інтерес стосується правомірності дій державного виконавця щодо майна, яке перебуває в іпотеці та іпотекодержателем якого є позивач. У свою чергу, як зазначає позивач, дій державного виконавця не були правомірними через недотримання останнім умов та порядку винесення постанови про арешт майна, у зв`язку з чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», про що зазначено у позові та чому судом першої інстанції взагалі не було надано правової оцінки.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк», на підставі укладених договорів іпотеки, є іпотекодержателем об`єктів нерухомого майна, які на праві власності належали ТОВ «Альфа Оіл Україна».
Права іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» набуло на підставі Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, посвідчено ПН КМНО Рудик Я.А. в реєстрі за №2022 від 13.06.2017 та Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, посвідченого ПН КМНО Щербак Т.В. від 06.04.2017 №712, відповідно до яких до позивача перейшли всі права кредитора (іпотекодержателя), що раніше належали ПАТ "АПЕКС-БАНК" та гр. ОСОБА_1 за договорами іпотеки, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 
Встановлені обставини справи також свідчать про те, що 13.02.2017 вх. №1562 ПАТ "ВТБ Банк" звернулось до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу по справі №904/1448/16 від 12.10.2016, виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ "Альфа Оіл Україна" на користь ПАТ "ВТБ Банк" боргу у сумі 2   588   805,88 грн. У заяві заявник також просив згідно ст. 13 закону України "Про виконавче провадження", з метою забезпечення виконання рішення суду, разом з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, окремою постановою накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику. 
15.02.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Григорчуком П.В. було відкрито виконавче провадження №53408252 щодо боржника ТОВ "Альфа Оіл Україна", стягувач: ПАТ "ВТБ Банк".
Також, 15.02.2017 в межах виконавчого провадження старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Григорчуком П.В. винесено Постанову про арешт майна боржника ВП №53408252, відповідно до якої постановлено: накласти арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ "Альфа Оіл Україна", у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та можливих штрафів 2847886,46 грн.
15.02.2017 за № 0314/2346/12 старшим державним виконавцем здійснено запит до Центрального апарату Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ГУ Деркомзему у Дніпропетровській області, Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, ГУ Держпраці по Дніпропетровській області та державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив терміново надати вичерпну інформацію про наявність будь-якого майна, що зареєстровано за боржником ТОВ "Альфа Оіл Україна". 
На запит старшого державного виконавця Державною фіскальною службою України було надано відповідь про відкриті рахунки та територіальним сервісним центром №1242 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України надано відповідь, в якій зазначено без виконання, в зв`язку з тим, що згідно комп`ютерної бази даних АМТ в Дніпропетровській  області станом на 14.02.2017 транспортні засоби не значаться за боржником, контроль не виставлявся.
22.02.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення арешту на кошти боржника. 
05.04.2017 державним виконавцем виставлені платіжні вимоги до банківських установ, які повернуті без виконання через відсутність коштів на рахунках боржника, зокрема, ПАТ "ВТБ банк", ПАТ "Апекс-Банк", ПАТ "Марфін банк".
27.12.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Григорчуком П.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №53408252. У постанові зазначено, що під час проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого документа державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутнє рухоме майно , в тому числі кошти на розрахункових рахунках та нерухоме майно на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявись безрезультатними.
При вчиненні виконавчих дій в межах ВП №53408252, в тому числі при накладенні арешту на майно боржника (в тому числі іпотечне) іпотекодержатель не залучався. Про винесення Постанови про арешт майна боржника від 15.02.2017 ВП №53408252 іпотекодержателя повідомлено не було.
Позивач, звертаючись із позовом до суду, вказував на порушення його законних інтересів, як іпотекодержателя майна, що належить на праві власності ТОВ "Альфа Оіл Україна". При цьому, порушення своїх інтересів позивач пов`язував із неправомірністю дій державного виконавця, які фактично не призвели до порушення майнових прав позивача, як іпотекодержателя, але на його думку не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
За наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, враховуючи те, що позивачем не заперечуються висновки суду першої інстанції щодо відсутності у спірному випадку підстав стверджувати про порушення майнових прав позивача як іпотекодержателя, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку аргументам позивача, які фактично зводяться до порушення його законних інтересів як іпотекодержателя майна, що належить на праві власності ТОВ "Альфа Оіл Україна", через недотримання державним виконавцем умов та порядку винесення постанови про арешт майна боржника.
Щодо аргументів позивача про винесення постанови про арешт майна боржника без винесення постанови про звернення стягнення на майно, чим порушено абз.2 ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майна боржника.
Так, відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
У свою чергу, звернення стягнення на кошти та інше майно боржника є одним із заходів примусового виконання рішення, що передбачено ст..10 Закону України «Про виконавче провадження».
У спірному випадку постанову про накладення арешту на майно державним виконавцем винесено не у зв`язку із застосуванням такого заходу примусового виконання рішення, як звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. 
Оскаржувану постанову державним виконавцем винесено у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження з приводу виконання рішення про стягнення заборгованості.
Отже, аргументи позивача про порушення відповідачем вимог абз.2 ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними. При цьому, суд приймає до уваги і те, що стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» не містить імперативних приписів відносно того, що прийняттю постанови про арешт майна боржника в обов`язковому порядку має передувати прийняття постанови про звернення стягнення на майно боржника.
Щодо аргументів позивача про винесення постанови про арешт майна боржника без додержання встановленої законом черговості звернення стягнення на майно, чим порушено ч.2 ст.48, ст..51 Закону України «Про виконавче провадження».
Як зазначено вище, статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майна боржника.
У свою чергу, статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на заставлене майно.
Оскільки у спірному випадку державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника не у зв`язку із застосуванням такого заходу примусового виконання рішення, як звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, то суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи позивача про порушення відповідачем ч.2 ст.48, ст..51 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд приймає до уваги те, що сама по собі постанова про арешт майна боржника не свідчить та не може свідчити про порушення державним виконавцем саме порядку звернення на заставлене майно, оскільки постанова про арешт майна боржника та дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника, у тому числі дотримання встановленої законом черговості звернення стягнення на майно, є різними за суттю та змістом поняттями, які не залежать одне від одного, так як наявність постанови про арешт не свідчить про те, що державним виконавцем буде (в подальшому) вчинено дії щодо звернення стягнення на усе майно, якого стосується постанова про арешт.
Щодо аргументів позивача про винесення постанови про арешт майна боржника до виявлення майна боржника, чим порушено ч.2 ст.13, ч.7 ст.26, абз.3 ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із ч.2 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У відповідності із ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно із ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Отже, з огляду на положення вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що такий захід щодо ефективного та своєчасного виконання рішення, як арешт майна боржника, може бути вжитий виконавцем негайно після відкриття провадження відносно конкретного майна боржника у разі зазначення в заяві стягувача про таке (конкретне) майно боржника. В іншому випадку, на інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Відповідно до ч.1-3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Таким чином, виходячи із порядку накладення арешту, визначеного ст..56 Закону України «Про виконавче провадження» та приймаючи до уваги те, що стягувачем у заяві не було визначено конкретного майна боржника, державним виконавцем, під час відкриття виконавчого провадження, цілком правомірно винесено постанову про арешт усього майна боржника у межах суми звернення стягнення.
З цих підстав суд приходить до висновку про безпідставність аргументів позивача про порушення відповідачем ч.2 ст.13, ч.7 ст.26, абз.3 ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо аргументів позивача про винесення постанови про арешт майна боржника без залучення та повідомлення іпотекодержателя майна, чим порушено ст..51 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:
1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;
2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;
3) наявна письмова згода заставодержателя.
Отже, вказаною нормою права визначено вимоги щодо звернення стягнення на заставлене майно і звернення стягнення на таке майно, як правильно зазначає позивач, не може мати місце без письмової згоди заставодержателя.
В той же час, у спірному випадку, як зазначено вище, винесення постанови про арешт майна боржника не пов`язано із застосуванням такого заходу примусового виконання рішення, як звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи позивача про порушення відповідачем порушено ст..51 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд враховує, що державним виконавцем не було звернуто стягнення на заставлене майно, а виконавчий документ взагалі було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке б можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу.
Таким чином, проаналізувавши аргументи позивача, з якими він пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі №160/560/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст. 329 КАС України.

          Повний текст постанови складено 16.11.2021
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк