ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/3630/20                Головуючий суддя І інстанції Волчек О. О.
Провадження № 22-ц/818/4592/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді        Яцини В.Б.,
суддів колегії:                Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Волчек О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка подовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – адвокат Пухтаєвич О.О. звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання на період навчання з 04.09.2020 р. по 30.06.2021 р, в розмірі 1/4 частини з щомісячного доходу відповідача. 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 є донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження На теперішній час вона навчається у Куп`янському медичному фаховому коледжі ім. Марії Шкарлетової з 01.09.2017р. по 30.06.2021 р. Позивач ОСОБА_1 не має можливості домовитись з батьком в добровільному порядку про надання матеріальної допомоги на період навчання доньки. Він є працездатним, аліменти не платить, інших утриманців не має. 
Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішення суду представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – адвокат Пухтаєвич О.О. просить його скасувати та ухвалити нове рішення та задовольнити позовні вимоги.
На обґрунтування скарги посилається на те, що рішення районного суду ухвалене з грубим порушення норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що судом враховано те, що дитина потребує харчування, одягу, для дистанційного навчання їй обов`язково потрібно підключення до інтернету, комп`ютер, телефон з мобільним зв`язком, підручники та інші речі.
Зауважує, що ОСОБА_3 не має самостійного заробітку, має необхідність в утриманні, наявність можливості надавати матеріальну допомогу доньці підтверджена доказами, які не спростовані відповідачем, який є працездатним, працевлаштованим, інших утриманців не має, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 є студенткою коледжу, не обґрунтували потреби в матеріальні допомозі у зв`язку з навчанням.
Зазначає, що не доведено потреби повнолітньої дочки у сплаті їй аліментів, не доведено, чи наявна у батька можливість надавати таку допомогу.
Зауважує, що починаючи з 30.06.2020 року ОСОБА_3 з огляду на свої результати навчання не потрапила до ліміту стипендіатів і не отримує стипендію, проте можливість отримувати стипендію не ставиться в залежність від інших осіб, а залежить виключно від повнолітньої дитини, яка виключно за своїм бажанням має право і можливість не залежати від фінансів батьків.
Вказує, що при карантинних заходах та дистанційному навчанні виключається особисте відвідування студентами закладу навчання, тобто виключаються витрати на проїзд до навчального закладу, що як складова входить до складу аліментів на утримання повнолітньої дитини.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи. 
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач не довела необхідності у матеріальній допомозі у зв`язку з її навчанням, та не довела можливість відповідача надавати таку допомогу.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду.
Судом першої інстанції встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою відповідача ОСОБА_4 .
З 01 вересня 2017 року позивач ОСОБА_3 є студенткою Комунального закладу охорони здоров`я «Куп`янський медичний фаховий коледж ім. Марії Шкарлетової» Харківської обласної ради. 
На даний час ОСОБА_3 навчається на ІV курсі денної форми навчання, за спеціальністю – «223 Медсестринство», ОПП –«Лікувальна справа (фельдшер)», бюджетна форма фінансування. Термін навчання складає по 30 червня 2021 року. Ці обставини підтверджуються двома довідками, виданими 27.10.2020 за вих. № 285 (оригінал довідки в матеріалах справи) та 05.04.2021 за вих. № 53 (копія). З вересня 2020 року та станом на березень 2021 року не отримує стипендію, про що свідчить довідка про доходи за № 67 від 05.04.2021 (а.с.7,96,97121,122).
З тексту копії відповіді в.о. директора КЗОЗ «Куп`янський медичний фаховий коледж ім. Марії Шкарлетової» Харківської обласної ради ОСОБА_6 за вихідним номером 1-90 від 05.04.2021 року убачається, що студенти IV курсу, спеціальності "223 Медсестринство", ОПП Лікувальна справа (фельдшер) були на дистанційній формі навчання у зв`язку із запровадженням на території України карантину у зв`язку із розповсюдженням гострої респіраторної хвороби COVID-19 у такі періоди: 
- з 12.03.2020 р. по 30.06.2020 р. (накази по коледжу № 34-к від 12.03.2020р., № 38-к від 25.03.2020р., № 47-к від 23.04.2020р., № 51-к від 07.05.2020р., № 55-к від 22.05.2020р., № 67- к від 22.06.2020 р.); 
- з 15.10.2020 р. по 30.11.2020 р. (накази по коледжу № 135-к від 13.10.20 р., № 140-к від 13.11.2020 р.); 
- з 08.01.2021 р. по 24.01.2021 р. (наказ по коледжу № 165-к від 29.12.2020 р.);
- з 22.02.2021 р. по 05.03.2021 р. (наказ по коледжу № 26-к від 22.02.2021 р.);
- з 19.03.2021 р. і по цей час (накази по коледжу № 40-к від 18.03.2021 р., № 44-к від 02.04.2021р.)». 
Таким чином, ОСОБА_3 є студенткою Комунального закладу охорони здоров`я «Куп`янський медичний фаховий коледж ім. Марії Шкарлетової» Харківської обласної ради та навчається за бюджетною формою фінансування. 
ОСОБА_4 фактично мешкає в місті Харкові, але значиться зареєстрованим у АДРЕСА_1 . 02 вересня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями його паспорту. 
Відповідно до копії довідки від 31.03.2021 за № 000-000001, відповідач ОСОБА_4 з 14 січня 2021 року та на час видачі довідки працював електрозварником ручного зварювання у ТОВ «ПАЛАТ СТРОЙ» та за період з 14.01.2021 по 31.03.2021 отримав дохід на загальну суму 15789,47 грн, за відрахуванням утримань – 12710,53 грн., у середньому близько 5000 грн на місяць. 
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України                від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання;                 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , яка   є донькою ОСОБА_4 , на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжувала навчання, не працювала, не була заміжньою, стипендію не отримує, що не заперечується відповідачем. 
Незважаючи на те, що навчання позивача ОСОБА_3 відбувається на дистанційній формі вона потребує витрат, на харчування, на придбання одягу, взуття, що є необхідним для життя. 
Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.
Відповідач ОСОБА_4 з 14 січня 2021 року та на час видачі довідки працював електрозварником ручного зварювання у ТОВ «ПАЛАТ СТРОЙ» та за період з 14.01.2021 по 31.03.2021 отримав дохід на загальну суму 15789,47 грн, за відрахуванням утримань – 12710,53 грн., у середньому близько 5000 грн на місяць.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Однак, суд першої інстанції при вирішенні спору не надав належної оцінки наведеним позивачем доводам та наданим на їх підтвердження доказам.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів, суд першої інстанції не врахував наявність у відповідача доходу, та переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню доньку, яка навчається, винятково на матір  ОСОБА_1 .
Таким чином, беручи до уваги зазначені обставини, матеріальне становище відповідача, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір аліментів з урахуванням цих обставин підлягає зменшенню до ј частини від доходу.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , яка продовжує навчатись, аліменти у розмірі 1/6 частини щомісячного доходу, починаючи з 28 грудня 2020 року (з дня звернення до суду з позовом), і до 30.06.2021 року (день закінчення нею навчання), до але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, колегія суддів на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє частково апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасовує.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – адвоката Пухтаєвич Ольги Олегівни задовольнити частково.
Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2021 року – скасувати.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , яка продовжує навчатись, аліменти у розмірі 1/6 частини щомісячного доходу, починаючи з 28 грудня 2020 року (з дня звернення до суду з позовом) і до 30.06.2021 року (день закінчення нею навчання), але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2102 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий                                                         В.Б.Яцина.

Судді                                                                 О.Ю.Тичкова.

                                                                       О.М.Хорошевський.