ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 р.	Справа № 440/7794/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 18.08.21 року по справі № 440/7794/21
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Полтавській області                 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі за текстом також – ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Полтавській області щодо відмови відкоригувати інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області відкоригувати показники в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , шляхом виключення даних про наявність заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9595,30 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Полтавській області щодо нездійснення коригування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області відкоригувати показники в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , шляхом виключення даних про наявність заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9595,30 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області  на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, за умов неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи та невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, від 18.02.2021 у справі № 160/6885/19, від 11.08.2020 у справі № 320/5970/17 (2-а/320/26/18). Вказує, що судом першої інстанції не встановлено покладення на контролюючий орган обов`язку вчинити конкретні дії (відкорегувати інтегровану картку платника податків, у випадку коли вимога про сплату боргу (недоїмки) є відкликаною).
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає,  що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 17 лютого 2021 року ГУ ДПС у Полтавській області складено вимогу № Ф-22619-13 про сплату ОСОБА_1 боргу в розмірі 9595,30 грн (а.с. 9).
Не погоджуючись із вимогою № Ф-22619-13 від 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 подано до ДПС України скаргу.
За результатами розгляду скарги ДПС України 14 квітня 2021 року прийнято рішення № 8421/6/99-00-06-02-01-06, яким скаргу фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) ОСОБА_1 задоволено, вимогу про сплату боргу від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 ГУ ДПС у Полтавській області скасовано (а.с. 10, 11).
Скасовуючи  вимогу про сплату боргу від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 ДПС України виходило з того, що з 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з "Представництвом "Моментум Ентерпрайзес" (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД" на посаді начальника юридичного відділу. При цьому, роботодавець сплачує за скаржника єдиний соціальний внесок, згідно з чинним законодавством.
У подальшому ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДПС у Полтавській області із листом від 12 травня 2021 року, в якому просила видалити з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 дані про наявність заборгованості (недоїмки) зі сплати ЄСВ на суму 9595,30 грн та привести у відповідність облікові дані інформаційних систем (а.с. 12).
Листом № 19694/6/16-31-13-08-22 від 26 травня 2021 року ГУ ДПС у Полтавській області повідомило ОСОБА_1 , що рішенням про результати розгляду скарги скасовано лише вимогу, в результаті чого вона втратила силу виконавчого документа, але не скасовано нарахування єдиного внеску та податковий борг. Таким чином, станом на 19 травня 2021 року за ОСОБА_1 обліковується борг з єдиного внеску в сумі 9595,30 грн (а.с. 70).
01 червня 2021 року ОСОБА_1 подано до ДПС України скаргу, в якій остання просила зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області відкоригувати інтегровану картку платника податків (а.с. 16-20).
За результатами розгляду вказаної скарги ДПС України листом від 29 червня 2021 року № 14543/6/99-00-04-03-0116 повідомило ОСОБА_1 , що до 01 січня 2021 року законодавство про єдиний внесок не містило умов за яких, зокрема, фізичні особи-підприємці одночасно були найманими працівниками, звільнялися від сплати єдиного внеску, а також, такі особи були платниками єдиного внеску на загальних підставах (а.с. 21, 22).
Не погоджуючись із бездіяльність ГУ ДПС у Полтавській області щодо коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи, що вимога від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 скасована ДПС України (у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати єдиний внесок) та вважається відкликаною, дійшов висновку, що ГУ ДПС у Полтавській області допускає протиправну бездіяльність, не відкориговуючи інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 , та зобов`язав Головне управління ДПС у Полтавській області відкоригувати показники в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , шляхом виключення даних про наявність заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9595,30 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).
Частиною 1 статті 2 Закону № 2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №2464-VI).
Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Особливості нарахування ЄСВ в залежності від категорії його платників закріплено у статті 7 Закону № 2464-VI.
Так, відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, – на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, – на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від фактичного отримання доходу від такої діяльності. Тобто, з метою забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, законодавцем встановлено, що фізична особа-підприємець зобов`язана самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску, але розмір єдиного внеску при цьому не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. 
Таким чином, задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законом встановлено обов`язок сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Самозайнята особа зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Якщо особа є найманим працівником, то така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску самозайнятими особами та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби як самозайнятої особи не впливає на викладені висновки суду, оскільки взяття на облік самозайнятих осіб здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таку правову позицію сформовано Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19,  від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, від 27 лютого 2020 року у справі № 0440/5632/18  та від 01 квітня 2020 року у справі № 140/2475/19, зазначених судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Одночасне нарахування  ЄСВ особі зі статусами фізичної особи-підприємця та фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, як окремим платникам, за відсутності у національному законодавстві необхідної чіткості і точності, порушує вимогу «якості закону» і становить неправомірне втручання у право особи мирно володіти своїм майном шляхом покладення на неї додаткових майнових зобов`язань, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Наведені висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року, якою залишено без змін рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у зразковій справі № 520/3939/19. 
Відповідно до частини 2 статті 5 Закону № 2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1 та 15 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.
Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014, № 1162 (далі - Порядок № 1162) (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).
Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).
Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).
Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).
Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої статті 20 Закону № 2464-VI).
Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац третій частини другої статті 20 Закону № 2464-VI).
Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення № 10-1).
З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).
Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).
За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Згідно із пунктом 4 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2015 року № 1124 контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу; залишає скаргу без розгляду.
У разі повного або часткового задоволення скарги в рішенні даються розпорядження контролюючому органу, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій (пункт 3 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2015 року № 1124).
Відповідно до пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 499 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, зокрема, якщо: податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).
Враховуючи, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 26 лютого 2019 року по справі № 805/4374/15-а, яка зазначена судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).
Як убачається з матеріалів справи, ДПС України, приймаючи 14 квітня 2021 року рішення № 8421/6/99-00-06-02-01-06, яким скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській області № Ф-22619-13 від 17 лютого 2021 року, виходило з того, що ОСОБА_1 з 17 квітня 2018 року перебуває у трудових відносинах з "Представництвом "Моментум Ентерпрайзес" (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД" на посаді начальника юридичного відділу.
Тобто, ОСОБА_1  у спірному періоді була найманим працівником в "Представництві "Моментум Ентерпрайзес" (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД" та у вказаний період її роботодавець сплачував за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується довідкою "Представництва "Моментум Ентерпрайзес" (ІСТЕРН ЮРОП) ЛІМІТЕД" № 103 від 02 березня 2021 року, згідно з якою   ОСОБА_1 у період за 1-4 квартал 2020 року нараховувалася заробітна плата, з якої, зокрема, сплачувалося ЄСВ (а.с. 86).
Виходячи із викладеного та за відсутністю інших підстав для скасування вимоги, ДПС України  фактичних визнало протиправність нарахування ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 9595,30 грн.
Як зазначено у рішенні ДПС України від 14 квітня 2021 року № 8421/6/99-00-06-02-01-06 - "... вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 ГУ ДПС у Полтавській області скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення ...".
Таким чином, на виконання вимог пункту 3 Порядку № 1124 ДПС України роз`яснено ГУ ДПС у Полтавській області, що вимогу від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 слід вважати відкликаною.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про помилковість твердження відповідача, що рішенням про результати розгляду скарги позивача скасовано лише вимогу, в результаті чого вона втратила силу виконавчого документа, але не скасовано нарахування єдиного соціального внеску та податковий борг, з огляду на те, що ні Порядком № 1124, ні Інструкцією № 499 не передбачено наслідком скасування вимоги втрату нею сили виконавчого документа за наявності боргу зі сплати ЄСВ.
Згідно з Інструкцією № 499 формування та надсилання платнику вимоги нерозривно пов`язано із наявністю у такого платника боргу зі сплати єдиного внеску.
Проте, згідно з рішенням ДПС України від 14 квітня 2021 року № 8421/6/99-00-06-02-01-06 вимога від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 є відкликаною.
Разом з цим, станом на дату розгляду справи відповідачем не надано доказів реалізації положень Інструкції № 499 в частині формування та надсилання позивачу вимоги про сплату боргу на суму 9595,30 грн.
Згідно з підпунктом 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України для цілей оподаткування податкова інформація вживається у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію". 
У статті 1 цього Закону України "Про інформацію" інформацією визнано будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
В силу вимог пункту 63.12 статті 63 Податкового кодексу України інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.
Таким чином, відомості, внесені податковим органом до баз даних, є публічною інформацією, що повинна відповідати принципу достовірності та відображати дійсний стан розрахунків платника з бюджетом.
Наведене виключає наявність в інформаційних базах даних податкового органу інформації про податкові зобов`язання платника податків, у тому числі, і по сплаті єдиного внеску без наявності у особи обов`язку щодо його сплати.
Враховуючи, що вимога від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 скасована ДПС України (у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати єдиний внесок) та вважається відкликаною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ДПС у Полтавській області допускає протиправну бездіяльність, не відкориговуючи інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 .
З огляду на те, що вимога від 17 лютого 2021 року № Ф-22619-13 скасована ДПС України (у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати єдиний внесок) та вважається відкликаною, відсутністю підстав для донарахування позивачу ЄСВ, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимоги про здійснення коригування відомостей в картці особового рахунку на відповідну суму є обґрунтованими.
Беручи до уваги ту обставину, що вимоги про сплату боргу виносяться податковим органом на підставі інформації, наявної в інтегрованих картках платника податку, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача відкоригувати показники в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , шляхом виключення даних про наявність заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9595,30 грн, є правомірним.
Доводи відповідача, наведені ним в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи, та не мають юридичного значення для правильності вирішення цього спору, не спростовують висновків, зроблених судом першої інстанції, а тому не беруться колегією суддів до уваги.
З правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, від 18.02.2021 у справі № 160/6885/19. від 11.08.2020 у справі № 320/5970/17 (2-а/320/26/18), наведені висновки узгоджуються та їм не протирічать.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 по справі № 440/7794/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  18.11.2021 року