ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9506/21 Справа № 201/1526/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2021 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андреєва Ганна Олегівна і Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень і записів про державну реєстрацію з виключенням певних відомостей,-
В С Т А Н О В И Л А:
       У лютому 2020 року Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андреєва Ганна Олегівна і Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень і записів про державну реєстрацію з виключенням певних відомостей.
       В обґрунтування позовних вимог посилається те, що Дніпровська міська рада відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності - народу України, територіальної громади, як власника землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. З урахуванням зазначеного Дніпровська міська рада звертається до суду з даним позовом у зв`язку з наступним. Під час проведення службового розслідування на виконання розпорядження міського голови від 22 січня 2020 року № 2-22/1-рк було виявлено наявність ряду підробних рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, зокрема, рішення від 16 квітня 1998 року № 699. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699 надано приватному підприємцю ОСОБА_2 , земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0.047 га у приватну власність за рахунок земель загального користування для проектування та будівництва офісного приміщення. Відповідно до норм ЗК України від 18 грудня 1990 року (чинного на момент надання земельної ділянки) ділянка по АДРЕСА_1 площею 0.047 га, що передана у приватну власність ПП ОСОБА_2 , власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. У державній власності перебували всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699 земельну ділянку було передано у приватну власність під будівництво офісного приміщення. А отже, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699 «Про надання Приватному підприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельної ділянки по АДРЕСА_2 у приватну власність під будівництво офісного приміщення» прямо суперечить нормам чинного на момент його прийняття законодавства. Підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 стало рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699. Вказана земельна ділянка, відноситься до земель комунальної власності.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд:
       - визнати недійсним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699 про надання ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0.047 га у приватну власність для проектування і будівництва офісного приміщення;        - визнати недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, від 25 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Андрєєвою Г.О., зареєстрований в реєстрі за №719;
       - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0.047 га, кадастровий номер 1210100000:03:325:0147, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 1858096912101: за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699, номер запису про право власності 32118910; за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі договору купівлі - продажу від 25 червня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Андреєвою Ганною Олегівною, зареєстрований в реєстрі за № 719, номер запису про право власності 32137691;
       - визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0.047 га, кадастровий номер 1210100000:03:325:0147, у Державному земельному кадастрі з виключенням відомостей щодо кадастрового номеру 1210100000:03:325:0147 з Державного земельного кадастру.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2021 року позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андреєва Ганна Олегівна і Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень і записів про державну реєстрацію з виключенням певних відомостей — задоволено.
       Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699 про надання ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) площею 0.047 га у приватну власність для проектування і будівництва офісного приміщення.
       Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, від 25 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андреєвою Ганною Олегівною, зареєстрований в реєстрі за № 719.
       Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0.047 га, кадастровий номер 1210100000:03:325:0147, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 1858096912101: за ОСОБА_2 , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699, номер запису про право власності 32118910; за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі - продажу від 25 червня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Андреєвою Ганною Олегівною, зареєстрований в реєстрі за № 719, номер запису про право власності 32137691.
       Визнано незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0.047 га, кадастровий номер 1210100000:03:325:0147, у Державному земельному кадастрі з виключенням відомостей щодо кадастрового номеру 1210100000:03:325:0147 з Державного земельного кадастру.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і виконавчого комітету Дніпровської міської ради на користь Дніпровської міської ради судовий збір з кожного окремо по 525 грн. 50 коп., а всього у розмірі 2 102 грн. (т.2, а.с. 57-71).
       Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що Розпорядженням Дніпровського міського голови № 2-22/1-рк від 22 січня 2020 року «Про проведення службового розслідування», визначено необхідність та порядок проведення службового розслідування стосовно незаконного вибуття земельних ділянок із комунальної власності територіальної громади міста з 22.01.2020 року у термін до двох місяців та створено склад відповідної комісії з проведення службового розслідування.
       Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 квітня 1998 року № 699 приватному підприємцю ОСОБА_2 надано земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 0.047 га, згідно з планом земельної ділянки у приватну власність за рахунок земель загального користування для проектування та будівництва офісного приміщення. Присвоєно відведеній земельній ділянці поштову адресу: АДРЕСА_2 (т.2, а.с. 29).
       Згідно з Договором купівлі-продажу від 25 червня 2019 року ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , продав ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельну ділянку площею 0,047 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т.2, а.с. 84-85).
       Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0, 047 га, кадастровий номер 1210100000:03:325:0147, було відчужено, про що внесено запис до Реєстру, а саме: - за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на підставі договору купівлі-продажу № 719 від 25 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), номер запису про право власності: 32137691, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Андреєва Г.О.
       Підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 стало рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.04.1998 №699, яким передано земельну ділянку у приватну власність під будівництво будівництва офісного приміщення.
       Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради під № 699 від 16 квітня 1998 року було вирішено питання запровадження режиму жорстокого обмеження бюджетних видатків та інших витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі відповідно до вимог Указу Президента України від 21 січня 1998 № 41/98, тобто питання щодо надання земельної ділянки у приватну власність приватному підприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_2 під будівництво офісного приміщення не вирішувалося взагалі. Зазначена інформація підтверджується Протоколом засідання виконкому міської ради від 16 квітня 1998 року № 4. (т.2, а.с. 33-34).
       На час розгляду справи власником спірного нерухомого майна – земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:325:0147, за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
       Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Конституцією України передбачено захист права власності.
       Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
       Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
       Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
       За змістом частин другої, третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що «за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18). Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким».
       У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».
       За таких обставин, ефективним способом захисту права міської ради є віндикаційний позов до осіб, за якими зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, а не позов визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації.
       З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати з вищевикладених підстав та відмовити у задоволенні позовних вимог.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2021 року — скасувати.
       У задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андреєва Ганна Олегівна і Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень і записів про державну реєстрацію з виключенням певних відомостей — відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: