П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2672/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
01 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в якій, просив:
- визнати протиправним рішення Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про повернення без розгляду документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення та нагрудного знака « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке оформлене листом №8/3-11778/Гр від 16.11.2020;
- зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань надати ОСОБА_1 статус «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видати йому посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України».
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  відсутні підстави для надання позивачу статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», оскільки вислуга років позивача станом на час звернення в календарному обчисленні становить менше 20 років.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення   сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Наказом Міністерства юстиції України №2672 від 09.09.2020 ОСОБА_1 звільнено з 11.09.2020 з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади начальника державної установи «Чорноморська виправна колонія (№74)» начальника арештного дому через хворобу відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».
Вислуга років у календарному обчисленні ОСОБА_1 становить: 16 років 00 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні: 20 років 05 місяців 7 днів.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №159365 позивачу 12.10.2020 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції до 01.11.2022.
Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 09.11.2020 за №4.1/11932/Явт було подано до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань пакет документів на надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України».
Департамент з питань виконання кримінальних покарань листом № 8/3-11778/Гр від 16.11.2020 вказав, що підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» відсутні, оскільки тривалість проходження служби позивачем є меншою за 20 календарних років. Тому пакет документів про встановлення позивачу статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» повернуто без розгляду.
Вважаючи протиправним таке рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Порядок оформлення та видачі посвідчень і нагрудних знаків "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 10.02.2012 № 234/5 (далі - Порядок № 234/5), визначає процедуру оформлення, обліку та видачі посвідчень і нагрудних знаків "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" особам, які набули статусу ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (далі - ветеран).
Посвідчення "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" є документом, що підтверджує статус ветерана і його право на отримання пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (п. 2 Порядку № 234/5).
Відповідно до п. 3 Порядку № 234/5 для отримання посвідчень і нагрудних знаків "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" ветерани звертаються за останнім місцем проходження служби із заявами, до яких додають дві фотокартки розміром 35 х 45 мм.
Пункт 6 Порядку № 234/5 визначає, що для видачі посвідчень і нагрудних знаків «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надсилають до підрозділу персоналу апарату Мін`юсту завірені копії розрахунків вислуги років та по дві фотокартки розміром 35 х 45 мм на кожного ветерана.
Згідно з абз. 29 п. 3 Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань основним завданням Департаменту є: організація забезпечення видачі пенсіонерам ДКВС України та здійснення обліку відповідних документів для користування пільгами, що встановлені діючим законодавством, посвідчень і нагрудних знаків, виданих відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також надання допомоги у вирішенні їх соціально-побутових питань.
Таким чином, Департамент з питань виконання кримінальних покарань є міжрегіональним територіальним органом Міністерства юстиції України вищого рівня, до основних завдань якого входить, зокрема, організація забезпечення видачі пенсіонерам ДКВС України та здійснення обліку посвідчень і нагрудних знаків, виданих відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Закон України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі - Закон № 203/98-ВР) встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 5 Закону № 203/98-ВР ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
- які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;
- особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше.
Позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, тому, для надання йому статусу ветерана Державної кримінально-виконавчої служби органів вислуга років повинна складати 20 років і більше.
Суд зазначає, що положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону № 203/98-ВР взагалі не містить вимог про наявність календарної або пільгової вислуги служби для надання статусу ветерана внутрішніх справ, а містить лише вимоги про наявність вислуги служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше.
Тобто, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону № 203/98-ВР не містить імперативної норми щодо того, що вислуга років має бути саме календарною.
Крім того, відповідач в обґрунтування своїх доводів не навів жодного нормативно-правового акту, чинного на час виникнення спірних відносин, що визначає порядок розрахунку вислуги років у пільговому та календарному обчисленні саме відповідно до пункту 3 статті 5 Закону № 203/98-ВР та надає відповідачу право здійснювати такий розрахунок під час вирішення питання про встановлення статусу ветерана Державної кримінально-виконавчої служби України.
Також, відповідач в обґрунтуванні свого рішення посилався на те, що відповідно до роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №55791-61-20 від 28.07.202, якщо Законом № 203/98-ВР не конкретизовано пільгового обчислення вислуги років, то така вислуга має рахуватись в календарному обчисленні.
З таким твердженням відповідача суд не погоджується, адже лист-роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не є нормативно-правовим актом і не може встановлювати нові правові норми.
Більше того необґрунтованими є посилання Департаменту на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки вказаний нормативно-правовий акт регулює інші правовідносини, зокрема, щодо пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально- виконавчій службі України.
Виходячи з наведеного, суд вбачає наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення відповідача, яке оформлене листом №8/3-11778/Гр від 16.11.2020, про повернення без розгляду документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення та нагрудного знака « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 статус «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видати йому посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 10 Закону № 203/98-ВР ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 №1226 затверджено зразки та описи посвідчення і нагрудного знака "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України", що додаються; поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України", встановивши, що видача посвідчення і вручення  нагрудного знака здійснюється Міністерством юстиції.
Відповідно до п. 1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 (далі - Порядок №1601), посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно з п. 3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, - для осіб, зазначених у пункті 3 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно з абз. 29 п. 3 Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань основним завданням Департаменту є: організація забезпечення видачі пенсіонерам ДКВС України та здійснення обліку відповідних документів для користування пільгами, що встановлені діючим законодавством, посвідчень і нагрудних знаків, виданих відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також надання допомоги у вирішенні їх соціально-побутових питань.
Отже, повноважним органом для встановлення особі статусу "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" та видачі відповідного посвідчення є Департамент з питань виконання кримінальних покарань.
Відповідно до частини четвертої ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з аб. 2 частини четвертої ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З обставин справи вбачається, що відповідач листом №8/3-11778/Гр від 16.11.2020 повернув без розгляду документи про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», отже вказані документи залишилися не розглянуті.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовна вимога про видачу посвідчення та нагрудного знаку "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" є передчасною, оскільки її вирішення буде можливим після розгляду відповідачем заяви про надання статусу ветерана з урахуванням наданої спірним правовідносинам оцінки.
Тому, у цій справі з метою захисту порушеного права, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції пакет документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.