Дата документу 16.11.2021 Справа № 328/1775/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/3769/21                                     Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко Л.П.
Є.У.№ 328/1775/21                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Токмацької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року, 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Токмацької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, площею 3,3 га, на території Жовтневої сільської ради, Токмацького району, Запорізької області. 
25.02.2008 ОСОБА_3 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїм дітям – позивачеві ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 у рівних частках. 12.01.2021 він звернувся до Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою від 12.01.2021 нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. 
Посилаючись на те, що про наявність заповіту він дізнався після спливу шестимісячного строку, просив суд на підставі ст.1272 ЦК України визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Судове рішення мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем першої черги, а тому незалежно від наявності заповіту на його ім`я, якщо бажав би прийняти спадщину, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк. Обставини, на які посилається позивач, не є поважними, пов`язаними з об`єктивними, непереборними , істотними труднощами на перешкод для подання відповідної заяви, а отже відсутні підстави для визначення додаткового строку
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду, не врахував свободу заповіту як фундаментального принципу спадкового права. Суд не надано належної оцінки його доводам про необізнаність про наявність заповіту, а також тому, що відповідачі не заперечували проти задоволення позову.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Скворцової О.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 (а.с.16), після смерті якої залишилося спадкове майно: земельна ділянка, площею 3,30 га, на території Жовтневої сільської ради, Токмацького району, Запорізької області та житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.9,12).
Спадкоємцями першої черги є діти померлої - позивач ОСОБА_1 (а.с.10) та відповідач ОСОБА_2 .
На випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно в рівних частках заповіла своїм синам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.17).
Ніхто із спадкоємців померлої ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с.32).
12 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої ОСОБА_3 . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Як зазначено у постанові, спадкова справа після померлої ОСОБА_3 не відкривалася, спадкоємець до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подавав, разом зі спадкодавцем на день її смерті не проживав та не був зареєстрований. За цих підстав, свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом не може бути видано (а.с.15).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача, який є спадкоємцем першої черги, не було перешкод для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері в шестимісячний строк, а наведені ним причини пропуску є неповажними.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.
Призначення спадкоємця є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 2003, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути визнані поважними причинами, з яких спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, однак ці обставини мають бути такими, що унеможливлювали або утруднювали її своєчасне подання.
Установивши, що позивач є спадкоємцем першої черги і не довів належними і допустимими доказами наявність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був обізнаний про наявність заповіту, а тому не звернувся своєчасно до нотаріуса, є неспроможними.
Позивач є спадкоємцем першої черги, незалежно від обізнаності про існування заповіту він міг реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини за законом шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк. Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була. 
Обставини, на які посилався позивач, не є поважними (пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не заперечували проти задоволення позову і що позивач позбавлений можливості в інший спосіб виконати волевиявлення покійної матері щодо її спадщини, є неспроможними.
Відсутність письмово відзиву відповідачів на позовну заяву і на апеляційну скаргу не свідчить про визнання ними позову.
Відповідач ОСОБА_2 , який зареєстрований у спадковому будинку, ні позовну заяву із доданими до неї письмовими доказами, ні апеляційну скаргу не отримував. Вся адресована йому поштова кореспонденція повернулася на адресу суду із позначкою на конверті, що адресат відсутній за вказаною адресою.
За таких обставин підстав для висновку про те, що другий спадкоємець за заповітом відповідач ОСОБА_2 визнав позов, у суду немає.
Крім того, за положенням ч.2 ст.1272 ЦК України за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу.
Отже, позивач не позбавлений можливості подати бути залученим до спадкування за письмовою згодою свого брата відповідача ОСОБА_2 , який зареєстрований у спадковому будинку, а отже у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. 
Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.
Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Скворцовой Олени Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 17 листопада 2021 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська