ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4772/20  Номер провадження 22-ц/814/1744/21	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
секретар: Зеленська О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2021 року 
по справі за заявою  ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду
       у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду від 28 квітня 2021 року у цивільній справі №552/4772/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заяви зазначав, що він має намір виконати рішення суду, але з об`єктивних обставин цього зробити не може, оскільки щомісячний дохід є таким, що не дає можливості погасити заборгованість одним платежем.
Просив розстрочити виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості в розмірі 11 445 грн. 47 коп. на один рік, до 28 квітня 2022 року рівними щомісячними частинами по 954 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі №552/4772/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
Не погодившись з даною ухвалою районного суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи, просив скасувати оскаржувану ним ухвалу районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі №552/4772/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вказував, що він не має намірів ухилятися від виконання судового рішення, навпаки висловив свої наміри виконувати рішення суду, про це свідчить те, що судове рішення ним не оскаржується, окрім того, до початку відкриття виконавчого провадження він вже сплатив невелику частину заборгованості, і має намір виплачувати її й далі.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що  рішен-ням Київського районного суду міста Полтави від 28 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2014 року б/н в розмірі 9972 грн. 34 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту. В задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати в розмірі 1 474 грн. 13 коп. Рішення суду добровільно не виконано.
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду від 28 квітня 2021 року у цивільній справі №552/4772/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заяву обґрунтовував тим, що має намір виконати рішення суду, але з об`єктивних підстав цього зробити не може, оскільки щомісячний дохід є таким, що не дає можливості погасити заборгованість одним платежем. 
З урахуванням наведеного, просив розстрочити виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості в розмірі 11 445 грн. 47 коп. на один рік, до 28 квітня 2022 року рівними щомісячними платежами по 954 грн.
На підтвердження викладених доводів заявник надав довідку з місця роботи, згідно якої ОСОБА_1 працював у ТОВ «Професійний логіст» з 10 лютого 2021 року до 06 квітня 2021 року та його дохід за вказаний період склав 14 024 грн. 44 коп.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розмір отримуваного відповідачем доходу не може бути оцінено як підстава для розстрочення виконання рішення суду в розумінні норм ст. 435 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.
Конституцією України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з нормами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. «Горнсбі проти Греції", ReportsofJudgmentsandDecisions, 1997-II, с. 510, п. 40). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту.
Згідно з нормами частин 1, 3, 4 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), – встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. 
Право звернення сторони із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконав-чого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Системний аналіз зазначених норм свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виключні обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Отже за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено або відстрочено на певних умовах. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви.
Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.
Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду, районний суд виходив з того, що заявником не доведено наявності виключних обставин, які перешкоджають належному виконанню рішення суду.
Так, звертаючись до суду з відповідною заявою, ОСОБА_1 обґрунтовував її лише тим, що розмір заробітної плати не надає йому можливості погасити заборгованість одним платежем. 
Аналізуючи наведені заявником обставини та наявні у справі докази, суд вірно зазначив, що розмір отримуваного відповідачем доходу не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду в розумінні норм ст. 435 ЦПК України, дійшовши при цьому правильного висновку про недоведеність заявником наявності виняткових обставин, які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду, а тому, з урахуванням встановленого, правомірно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 . 

В свою чергу доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування – не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:          Пилипчук Л.І.

Чумак О.В.