П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/9/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.   
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
03 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
представника позивача - Колісника Б.О. 
представника відповідача - Карташова О.В.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький комбінат хлібопродуктів №2" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
В січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницький комбінат хлібопродуктів №2" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.11.2020 року №0007040701 форма «В1» та №0007020701 форма «В3».
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів відповідача та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їм належну правову оцінку.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі і за обставин, викладених в ній, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача заперечив проти доводів апелянта та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Судом встановлено наступні обставини справи.
У період з 24.09.2020 року по 07.10.20 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ВКХП №2" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах з 01.02.2020 року по 31.07.2020 року, за результатами якої складено Акт перевірки від 15.10.2020 року №07-01/34325039.
Згідно із зазначеними в Акті висновками перевіркою правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації) встановлено завищення на 2742850 грн., внаслідок «завищення показника рядка 19 Декларації», а саме:
1. Позивачем неправомірно віднесено до складу податкового податкові накладні по нереальним операціям в частині поставки ТОВ «А Лайн Трейд» (код ЄДРПОУ 40253177) пшениці в червні та липні 2020 року на суму кредиту 715 665 грн.
2. Позивачем неправомірно віднесено до податкового кредиту 1 597 185 грн. по податкових накладних, виписаних ТОВ «Агролан Крупець» та ТОВ «КИЇВ АГРОТЕК» в квітні 2020 року. Сума операцій по вказаних податкових накладних не відповідає сумі реально проведених операцій на кожну конкретну дату.
3. Перевіркою встановлено заниження на 430000 грн. суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, внаслідок завищення показника рядка 19 Декларації.
На підставі зазначеного, в розділі 4 Акту перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення ТОВ "ВКХП №2" п.44.1 ст.44, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 ст.198, пунктів 201.4, 201.7, 201.9, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України та п.5 розділу V Порядку від 31.12.15 року №1307, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2020 року на суму 2742850 грн. та заниження суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за липень 2020 року на суму 430000,00 грн.
Не погоджуючись з висновками, викладеними в Акті перевірки, позивачем було подано заперечення до Акту перевірки. Вказані заперечення відповідачем залишено без задоволення, а висновки, викладені в Акті перевірки - без змін.
В подальшому, відповідачем на підставі акту перевірки було прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №0007040701 від 06.11.2020 року форма «В1» про завищення суми бюджетного відшкодування в розмірі 2312850,00 грн. та нарахування штрафних санкцій 1156425,00 грн.;
- №0007020701 від 06.11.2020 року форма «ВЗ», яким відмовлено позивачу в бюджетному відшкодуванні ПДВ в розмірі 430 000,00 грн.
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в Акті перевірки висновки відповідача є помилковими, а прийняті на підставі них податкові повідомлення-рішення від 06.11.2020 року №0007040701 форма «В1» та №0007020701 форма «ВЗ» неправомірні та підлягають скасуванню.
Колегія суддів, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до приписів ст. 308 КАС України, відзначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.
Так, підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Згідно пп.14.1.181п.14.1ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.
Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу).
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.
Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
В даному випадку, за висновками податкового органу, позивачем, в порушення положень ПК України, не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ "А Лайн Трейд" пшениці в червні 2020 року на суму 2093639,89 грн., в т.ч. ПДВ 348 939,98 грн., та в липні 2020 року на суму 2203624,97 грн., в т.ч. ПДВ 367 270,82 грн. та неправомірно віднесено до податкового кредиту в червні 2020 року 348394 грн. та в липні 2020 року 367271 грн.
В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції та було підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, між ТОВ "ВКХП №2" (Покупець) та ТОВ "А Лайн Трейд" (Постачальник) був укладений Договір поставки №3129 від 03.09.2019 року, згідно умов якого ТОВ "А Лайн Трейд" зобов`язалося поставити, а ТОВ "ВКХП №2" зобов`язалося прийняти та оплатити продукцію рослинного походження (пшениця).
Кількість товару, що поставляється, та його асортимент визначається в специфікаціях, які є додатками до Договору (п.3.1 Договору).
Місцем поставки товару є виробничі та/або складські приміщення Покупця за адресою: смт. Десна, Вінницького району, Вінницької області (п.2.1 Договору).
Поставка Товару здійснюється постачальником або залученим ним третіми особами за рахунок постачальника (п.2.1 Договору).
З матеріалів справи встановлено, що на виконання умов Договору ТОВ "А Лайн Трейд" було поставлено в червні 2020 року позивачу товар (пшениця 3 клас) на загальну суму 2093639,89 грн., в т.ч. ПДВ 348939,98 грн..
Вказаний факт поставки підтверджується видатковими накладними (перелік яких зазначено стор. 24 Акту перевірки), а саме: від 10.06.2020 року №48, від 11.06.2020 року №50, від 13.06.2020 року №51, 52, від 15.06.2020 року №53, 54, від 17.06.2020 року №57, від 19.06.2020 року №59, від 22.06.2020 року №60, від 24.06.2020 року №63, від 27.06.2020 року №66, а також товарно - транспортними накладними (перелік яких зазначено на стор. 25 Акту перевірки).
Оплата за поставлений товар позивачем проведена, що підтверджується відповідними банківськими виписками, які були надані в ході перевірки.
В подальшому, на виконання вимог п.201.1 ст.201 ПК України ТОВ "А Лайн Трейд", як постачальником товару, складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму 2093639,89 грн., в т.ч. ПДВ 348939,89 грн., що підтверджується даними Акту перевірки (стор. 24-25). 
Суми сплаченого ПДВ 348939,98 грн. за даними операціями, у відповідності до положень п.198.2-198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, включено позивачем до податкового кредиту в червні 2020 року. Копії податкових накладних від 10.06.2020 року №4, від 11.06.2020 року №6, від 13.06.2020 року №7,8, від 15.06.2020 року №9-10, від 17.06.2020 року №12, від 19.06.2020 року №14, від 22.06.2020 року №17, від 24.06.2020 року №18, від 27.06.2020 року №21 наявні у матеріалах справи.
Крім того, на виконання Договору поставки №3615 від 26.06.2020 року, укладеного між ТОВ "ВКХП №2" та ТОВ "А Лайн Трейд", в липні 2020 року ТОВ "А Лайн Трейд" поставлено ТОВ "ВКХП №2" пшеницю на суму 2203624,97 грн., в т.ч. ПДВ 367 270,82 грн.
Кількість товару, що поставляється, та його асортимент визначається в специфікаціях, які є додатками до Договору (п.3.1 Договору №3615).
Місцем поставки товару є виробничі та/або складські приміщення Покупця за адресою: смт. Десна, Вінницького району, Вінницької області (п.2.1 Договору №3615).
Поставка Товару здійснюється постачальником або залученим ним третіми особами за рахунок постачальника (п.2.1 Договору №3615).
Факт реальності поставки ТОВ "А Лайн Трейд" пшениці підтверджується видатковими накладними (перелік яких зазначено стор.10 Акту перевірки): від 16.07.2020 року №71, від 21.07.2020 року №77, від 22.07.2020 року №80, 81, 83, від 25.07.2020 року №89, 90, 91, від 27.07.2020 року №95, 96, 97, від 28.07.2020 року №100, 101, 102, 103, від 29.07.2020 року №105, 106, 107, 108, від 30.07.2020 року №112, 113, 114, 115, від 31.07.2020 року №122, 123, 124, 125, а також товарно - транспортними накладними, перелік яких зазначено на стор.11-12 Акту перевірки. 
Оплату за поставлену пшеницю позивачем проведено, що підтверджується відповідними банківськими виписками, які надані в ході проведення перевірки.
В подальшому, на виконання вимог п.201.1 ст.201 ПК України ТОВ "А Лайн Трейд", як постачальником товару, складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму 2203624,92 грн, в т.ч. ПДВ 367270,82 грн., що підтверджується даними Акту перевірки (стор. 10-11). Суми сплаченого ПДВ 367270,82 грн. за даними операціями, у відповідності до положень п.198.2-198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, включено ТОВ "ВКХП №2" до податкового кредиту в липні 2020 року. Копії податкових накладних від 16.07.20 року №1, від 21.07.20 року №7, від 22.07.20 року №10, 11, від 23.07.20 року №13, від 25.07.20 року №19, 20, 21, від 27.07.20 року №25, 27, 28, від 28.07.20 року №30, 31. 
Судова колегія зауважує, що відповідно до наведених законодавчих вимог підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій. 
Тобто, оформлені належним чином податкові накладні є документами, які є підставою для нарахування платником податків податкового кредиту та, відповідно, від`ємного значення суми податку на додану вартість.
Як засвідчується матеріалами справи, на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій поставки пшениці в червні-липні 2020 року позивачем з ТОВ "А Лайн Трейд" в ході перевірки надано наступні документи: - договір поставки №3129 від 03.09.2019 р. з додатками; договір поставки №3615 від 26.06.2020 р. з додатками; видаткові накладні; податкові накладні; товарно-транспортні накладні; платіжні документи на підтвердження оплати поставленої ТОВ "А Лайн Трейд" пшениці.
До того ж, додатковою обставиною, яка свідчить про реальність здійснення перевезення пшениці на адресу позивача в смт. Десна Вінницької області є встановлення судом факту залучення ТОВ "А Лайн Трейд" для надання транспортних послуг ТОВ "Європейська вантажна транспортна компанія" (код ЄДРПОУ 39249890), що підтверджується даними Єдиного реєстру податкових накладних та зафіксовано в Акті перевірки (стор. 11-12, 25 Акту перевірки).
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок податкового органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «А Лайн Трейд» ґрунтується виключно лише на підставі інформаційних баз щодо даного контрагента по ланцюгу постачання товару з контрагентами-постачальниками контрагента ТОВ "ВКХП №2". Тобто, на підставі лише зазначеної податкової інформації з баз даних ДПС відносно контрагента позивача в Акті перевірки зроблено висновок про безтоварність вищевказаних операцій з постачальником ТОВ «А Лайн Трейд». 
В даному випадку, слід зауважити, що висновок про безтоварність господарської операції може ґрунтуватись виключно на належних, допустимих і достатніх доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом першої інстанції правильно відзначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операцій оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини ж між іншими учасниками поставок товарів, робіт та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та вказаними його контрагентами - постачальниками.
До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що не існує законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, тобто є можливість здійснення діяльності шляхом використання орендованих основних фондів, залучення трудових ресурсів на підставі укладення цивільно-правових договорів, зокрема, субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів, тощо, з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності та з метою виконання своїх зобов`язань перед позивачем.
Відсутність у постачальника позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 814/937/15.
Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, господарські договори та належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, на переконання суду апеляційної інстанції відображають і документально підтверджують, що мають місце господарські операції з придбання пшениці, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів також виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Наведений висновок підтвердив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних вказівок на безпосередню участь позивача у ймовірних зловживаннях пов`язаних з поставкою товару та його оподаткуванням у ланцюгу поставок, чи будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства у ланцюгу поставок.
Неналежне виконання контрагентом своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх допустив, а не до іншої особи.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Щодо висновку податкового органу про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по операціях з поставки ТОВ «Агролан Крупець» пшениці у квітні 2020 року, судова колегія відзначає наступне.
Так, правила визначення дати виникнення податкових зобов`язань з ПДВ встановлені статтею 187 ПК України.
В саме, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п.187.1 ст.187 ПК України).
Згідно з пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі - продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари (пп.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України).
Таким чином, з метою оподаткування ПДВ при здійсненні операцій з постачання товарів, оплата за які не відбулася і постачальник не визначає податкові зобов`язання за касовим методом, датою виникнення податкових зобов`язань з ПДВ вважається дата, на яку припадає початок передачі товару від постачальника або безпосередньо покупцю, або організації, яка здійснюватиме доставку покупцю цього товару будь-яким способом (перевезення, пересилання тощо).
При цьому, підтвердженням дати, на яку припадає початок передачі (переміщення) товару, є дата, вказана у документах на перевезення (переміщення, пересилання) товару, які відповідно до статті 307 Господарського кодексу України оформляються в установленій формі із складанням комплекту перевізних документів з урахуванням виду транспорту, яким здійснюється перевезення (листи ДФСУ від 06.06.18 року №2478/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 20.04.18 року №1769/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 30.01.18 року №340/6/99-99-15-03-02-15/ІПК).
Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).
Таким чином, у відповідності до статей 187, 198 ПК України, податкові зобов`язання з ПДВ/податковий кредит в постачальника і покупця виникають: у «передоплатному» випадку (тобто, якщо перша подія - передоплата) - на дату зарахування/списання грошових коштів; у «вивантажувальному» випадку (тобто, якщо перша подія - відвантаження) - на дату відвантаження/отрмання товарів/послуг.
Як встановлено судом, між ТОВ «ВКХП №2» та ТОВ «Агролан Крупець» було укладено Договір поставки №3510 від 20.03.20р., згідно умов якого ТОВ «Агролан Крупець» зобов`язалося поставити ТОВ «ВКХП №2» урожай зернових (пшеницю).
Кількість товару, що поставляється, та його асортимент визначається в специфікаціях, які є додатками до Договору (п.3.1 Договору).
Місцем поставки товару є виробничі та/або складські приміщення Покупця за адресою: смт. Десна, Вінницького району, Вінницької області (п.2.1 Договору).
Поставка Товару здійснюється постачальником або залученим ним третіми особами за рахунок постачальника (п.2.1 Договору).
На виконання умов Договору №3510 ТОВ «Агролан Крупець» було поставлено в березні 2020 року ТОВ «ВКХП №2» товар (пшениця 3 клас) вартістю 577422,49 грн, в т.ч. ПДВ 96237,08 грн, що підтверджується видатковими накладними від 24.03.20 року №242, 244, 245, які наявні у матеріалах справи.
У квітні 2020 року на виконання Договору №3510 ТОВ «Агролан Крупець» поставлено ТОВ «ВКХП №2» пшеницю на суму 8466533,81 грн, в т.ч. ПДВ 1411088,90 грн, що підтверджується видатковими накладними від 03.04.20 року №284, від 08.04.20 року №297, від 09.04.20 року №300, від 10.04.20 року №303.
Оплату поставленої пшениці ТОВ «ВКХП №2» здійснено в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, з чим погоджується і судова колегія суду апеляційної інстанції, що ТОВ «Агролан Крупець» визначення податкових зобов`язань по операціях поставки пшениці по Договору №3510 від 20.03.20 року та складання податкових накладних проведено у відповідності до вимог статей 187, 201 ПК України по правилу «першої ПДВ - події» (дата відвантаження товарів або дата зарахування коштів від покупця як оплати за товар). 
При цьому, доказів в спростування вказаного факту відповідачем суду апеляційної інстанції не надано.
Аналогічного висновку суд першої інстанції дійшов і в результаті дослідження питання неправомірності включення ТОВ «ВКХП №2» до податкового кредиту сум ПДВ по операціях поставки ТОВ «КИЇВ АГРОТЕК» гречки в квітні 2020 року.
Зокрема, як встановлено судом, у відповідності до Договору поставки №3537 від 07.04.20 року ТОВ «КИЇВ АГРОТЕК» (код ЄДРПОУ 39562660) зобов`язалося поставити ТОВ «ВКХП №2» гречку, а останнє - прийняти та оплатити поставлений товар.
Кількість товару, що поставляється, та його асортимент визначається в специфікаціях, які є додатками до Договору (п.3.1 Договору).
Місцем поставки товару є виробничі та/або складські приміщення Покупця за адресою: смт. Десна, Вінницького району, Вінницької області (п.2.1 Договору).
Поставка Товару здійснюється постачальником або залученим ним третіми особами за рахунок постачальника (п.2.1 Договору).
На виконання умов Договору №3537 ТОВ «КИЇВ АГРОТЕК» було поставлено в квітні 2020 року позивачу товар (гречку) на суму 6337649 грн, в т.ч. ПДВ 1056274,80 грн, що підтверджується видатковими накладними від 08.04.20 року №9, від 13.04.20 року №№10, 11, 12, від 18.04.20 року №№14, 15, 16, 17, 18.
Оплату поставленої гречки ТОВ «ВКХП №2» здійснено в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками.
У відповідності до вимог статей 187, 201 ПК України ТОВ «КИЇВ АГРОТЕК» визначення податкових зобов`язань по операціях поставки гречки по Договору №3537 від 07.04.20р. та складання і реєстрація податкових накладних здійснена по правилу «першої ПДВ-події» (дата відвантаження товарів або дата зарахування коштів від покупця як оплати за товар). 
Щодо висновку відповідача про заниження позивачем на 430000 грн. суми від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації), внаслідок завищення показника рядка 19 Декларації (стор. 37-38 Акту перевірки), судом першої інстанції було встановлено факт допущення позивачем під час заповнення таблиці 2 додатку №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування (ДЗ)» до декларації з ПДВ за липень 2020 року від 19.08.20 року технічної помилки (описки) в індивідуальному податковому номері постачальника ПП «УКРВІНПОСТАЧ» (ІПН 306848102038). Під час заповнення рядка 20 таблиці 2 додатку №3 (ДЗ) допущено описку в останній цифрі ІПН ПП «УКРВІНПОСТАЧ» - вказано « 306848102037» замість вірного « 306848102038».
В даному випадку, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з позицією суду першої інстанції, що вказана описка щодо ІПН ПП «УКРВІНПОСТАЧ» жодним чином не вплинула на правильність розрахунку заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ, оскільки некоректне заповнення реквізитів (ІПН) контрагента ПП «УКРВІНПОСТАЧ» саме по собі не призвело до заявлення до відшкодування необґрунтованих сум і не може бути підставою для відмови у бюджетному відшкодуванні.
Таким чином, податковим органом не доведено факт допущення позивачем положень пунктів 200.4, 200.7, 200.9 статті 200 ПК України стосовно формування податкового кредиту, декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ та від`ємного значення, яке враховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.
Судова колегія зауважує, що лише допущення технічної помилки не може бути єдиною підставою для висновку про завищення платником бюджетного відшкодування податку на додану вартість у разі якщо фактична сплата ПДВ підтверджується відповідними первинним документами.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, а саме у постановах від 09.12.19 р. у справі №805/1740/16-а, від 11.09.18 р. у справі №810/3697/16 , від 15.06.20 р. у справі №440/17/19. 
Отже, згідно правових висновків Верховного Суду, підставами, за якими платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, є не будь-яке некоректне заповнення податкової декларації. а лише факти, що призводять до некоректного визначення заявленої до відшкодування суми або заявлення до відшкодування сум взагалі за відсутності підстав для їх відшкодування.
В той же час, судова колегія вважає доцільним врахування того факту, що помилкове зазначення в додатку №3 (Д3) невірного ІПН ПП «УКРВІНПОСТАЧ» виявлено позивачем під час перевірки, що фактично позбавило останнього виправити виявлену помилку відразу, тобто безпосередньо під час проведення перевірки та відповідно підтвердити заявлене бюджетне відшкодування іншим чином, ніж шляхом надання первинних документів.
Згідно з нормами п.50.2 ст.50 ПК України обмеження платника податків щодо подання уточнюючих розрахунків можливе лише під час перевірки, однак платник податків не позбавлений можливості подати таку звітність після її проведення (постанова Верховного Суду від 21.08.19р. у справі №805/4187/16-а).
При цьому, на виправлення допущеної технічної помилки (описки) в рядку 20 таблиці 2 додатку №3 (ДЗ) до Декларації з ПДВ за липень 2020 року, 04.12.20р. позивачем подано уточнюючий розрахунок (ДЗ), в якому виправлено допущено описку в частині невірного зазначення ПП «УКРВІНПОСТАЧ» .
Таким чином, вказані обставини у своїй сукупності досліджені судом першої інстанції та спростовують висновки податкового органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Доводи податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.
За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеними договорами позивачем було надано достатню кількість первинних документів, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які спростовують висновки викладені в акті перевірки щодо вчинених позивачем порушень та підтверджують реальність господарських відносин між позивачем та його контрагентами.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 06 листопада 2018 року в справі № 820/10024/13-а.
При цьому, податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
В даному випадку, контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   08 листопада 2021 року.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.