КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03110 м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 2-77/11 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7501/2021	Головуючий у суді першої інстанції  -  Вовк С.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції  -  Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
20 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                            Нежура В.А.,
судді                                                 Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,
секретар                                           Рудик О.Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П., в якій просила визнати дії ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.09.2020 та передачі нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири площею 69,60 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на електронні торги неправомірними; зупинити реалізацію арештованого майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 , що проводиться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» в мережі інтернет за адресою www.setam.ua, який переданий на реалізацію ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. в межах виконавчих проваджень № 62952515 (лот № 453822 (уцінено лот № 446477); заборонити будь-яким особам (в тому числі, але не виключно державним та приватним виконавцям, органам державної реєстрації нерухомого майна, стягувачу та ін.) вчиняти будь-які дії щодо передання, прийняття, взяття на баланс, реєстрації права власності за стягувачем та третім особам, та відчуження нерухомого майна в будь-який інший спосіб нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Скаргу мотивовано тим, що стягнення коштів приватним виконавцем здійснюється на підставі заборгованості по Кредитному договору, позика по якому була надана в валюті - долари, в забезпечення якої, 22.02.2008 було укладено Договір іпотеки відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, це був валютний кредит на житло.
Як і стягувачу так і приватному виконавцю відомо про існування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 та факт продовження мораторію до 2022року. Відповідно до якого, на даний момент стягувач не має права на примусове стягнення предмету іпотеки у будь-який спосіб, зокрема як в позасудовому порядку (звернення стягнення на предмет іпотеки) так і в судовому, а також продажу предмету іпотеки через систему СЕТАМ, та ін.
Також звертала увагу, що однією з підстав, при прийнятті 11.04.2016 Голосіївським районним судом м. Києва по справі 752/20285/15-ц, про скасування права власності за стягувачем, були саме обмеження передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014.
Приватним виконавцем проігноровано той факт, що в квартирі зареєстровані та проживають малолітні діти (2003, 2006, 2012 та 2015 років народження), а тому у разі реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібно ще дозвіл органів опіки та піклування або відповідне рішення суду, що передбачено Порядком реалізації арештованого майна № 1301/29431 від 30.09.2016.
На дану квартиру накладений арешт постановою ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 47769501 від 08.06.2015.
Тому скаржник вважала, що всі дії, які здійснюються зі сторони стягувача - ТОВ «Кей-Колект», ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. та ДП «СЕТАМ», а саме щодо опису нерухомого майна, та виставлення предмету іпотеки на торги є не законними та вчинені з грубим порушенням чинного законодавства України (а.с. 1-5).
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2020 скаргу ОСОБА_1 на дії ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.09.2020 та передачу його на реалізацію задоволено.
Визнано дії ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.09.2020 та передачі нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири площею 69,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на електронні тоги неправомірними;
Зупинено реалізацію арештованого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що проводиться на веб-сайті реалізації майна організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» в мережі інтернет за адресою www.setam.ua, який переданий на реалізацію ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. в межах виконавчих проваджень № 62952515 (лот № 453822 (уцінено лот № 446477).
Заборонено будь-яким особам (в тому числі, але не виключно державним та приватним виконавцям, органам державної реєстрації нерухомого майна, стягувачу та ін.) вчиняти будь-які дії щодо передання, прийняття, взяття на баланс, реєстрації права власності за стягувачем та третіми особами, та відчуження нерухомого майна в будь-який інший спосіб нерухомого майна, а саме: квартири, що розташована за адресою:    АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 73-73).
В апеляційній скарзі, ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі. Вказує, що з інформаційної довідки вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно за адресою АДРЕСА_2 , тому на заявницю не розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, що підтверджує правомірність дій ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. (а.с. 28-31).
ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. також було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволені скарги в повному обсязі. Зазначає, що з інформаційної довідки вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно за адресою АДРЕСА_2 , тому на заявницю не розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014.
Також зазначає, що неповнолітні діти, які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані скаржницею умисно, за для недопущення реалізації предмета іпотеки, оскільки вони ніколи не проживали в об`єкті іпотеки, не мають права користування даною квартирою, не відвідували заклади освіти та не обслуговувались в закладах охорони здоров`я по територіальності, де розміщена іпотека.
Крім того, іпотекодавець умисно, без згоди іпотекодержателя, в супереч умов підписаного нею договору іпотеки № 77993 від 22.08.2008, надала дозвіл на реєстрацію в спірній квартирі третіх осіб (а.с. 59-62).
Відзиву від учасників справи не надходило.
В судовому засіданні представник ТОВ «Кей-Колект» - Прохоров І.Р. підтримав свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просила її задовольнити. 
ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. підтримала свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, та просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що на спірну квартиру ОСОБА_1 розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014. Крім того, в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування або відповідне судове рішення для можливості реалізації нерухомого майна, право власності або право реалізації на яке мають неповнолітні діти.
Але погодитись з такими висновками в повній мірі не можна з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2012 ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження.
19.12.2012 Апеляційним судом м. Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2012 про заміну сторони виконавчого провадження скасована.
04.09.2013 ТОВ «Кей-Колект» повторно подало до Печерського районного суду м. Києва заяву про заміну сторони виконавчого провадження.
27.09.2013 Печерським районним судом м. Києва було прийнято ухвалу по справі № 2-77/11 (№757/19568/13-ц) за заявою ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження, якою провадження у справі за заявою про заміну сторони виконавчого провадження закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.
05.10.2015 ОСОБА_1 стало відомо від ТОВ «Кей-Колект», що 03.09.2015 ПН КМНО Кобелєвою А.М. було здійснено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 22.02.2008 реєстр.        № 1352.
Вважаючи вищезазначені дії ТОВ «Кей-Колект» неправомірними,      ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позов про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії, зокрема скасувати реєстраційний запис про право власності за ТОВ «Кей-Колект» та поновити запис про право власності за ОСОБА_1 
11.04.2016 Голосіївським районним судом м. Києва прийнято заочне рішення по справі № 752/20285/15-ц, за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, яким позов задоволено повністю.
Однією з підстав, при прийнятті 11.04.2016 Голосіївським районним судом      м. Києва по справі № 752/20285/15-ц, про скасування права власності за стягувачем, були саме обмеження передбачені Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014.
Не погоджуючись з заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 752/20285/15-ц від 11.04.2016, ТОВ «Кей-Колект» подано заяву про перегляд заочного рішення.
19.07.2016 Голосіївським районним судом м. Києва по справі № 752/20285/15-ц прийнято ухвалу, якою заяву ТОВ «Кей-Колект» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
19.07.2016 заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва по справі    № 752/20285/15-ц набрало законної сили.
На підставі вищезазначеного рішення суду право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 
03.07.2017 ТОВ «Кей-Колект втретє звернулось до Печерського районного суду м. Києва з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
31.10.2017 Печерським районним судом м. Києва прийнято ухвалу по справі     № 2-77/11 за заявою ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження, якою залишено без розгляду заяву про заміну сторони ВП.
ОСОБА_1 наголошує, що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На її поштову адресу не приходило жодного документа, ані з суду, ані від приватного виконавця.
19.05.2020 Печерським районним судом м. Києва прийнято ухвалу по справі     № 2-77/11 за заявою ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження, якою задоволено заяву про заміну сторони ВП.
04.11.2020 ОСОБА_1 стало відомо, що на електронних торгах буде реалізовуватись ЛОТ № 446477, а саме належна їй квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також з веб-сайту СЕТАМ їй стало відомо про те, що 17.09.2020 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника по ВП № 62952515.
04.11.2020 торги не відбулись.
01.12.2020 ОСОБА_1 отримала лист від ДП «СЕТАМ» у відповідності до якого їй стало відомо, щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів Лот №453822 (уцінений лот №446477) 18.12.2020 о 9.00 за початковою ціною 1 725 040,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
За приписами ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.
Вищезазначені судові рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.
Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.
Однак, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 236909735, ОСОБА_1 окрім квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, також на праві власності належить нерухоме житлове майно за адресою: АДРЕСА_2 .
Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», квартира боржника за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, не підпадає під дію мораторій, оскільки у власності боржника є інше нерухоме житлове майно, тому висновки суду першої інстанції щодо можливості застосування до спірної квартири вищезазначеного закону є помилковими.
Щодо необхідності надання висновку органу опіки та піклування відносно неповнолітніх осіб: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.
За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини та осіб, які їх замінюють, вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.
До осіб, що замінюють батьків та мають обов`язки щодо дитини, відповідно до положень СК України належать: 1) опікун (ч. 4 ст. 249 СК України); 2) піклувальник (ч. 4 ст. 249 СК України); 3) особа, що усиновила чи удочерила (ч. 4 ст. 232 СК України); 4) патронатний вихователь (ст. 255 СК України); 5) прийомні батьки (ч. 2   ст. 256-2 СК України); 6) батьки-вихователі дитячого будинку (ч. 2 ст. 256-6 СК України); 7) фактичний вихователь, особа, яка взяла у свою сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування (ст. 261 СК України).
Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.
Отже, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену    ст. 177 СК України заборону.
Системне тлумачення вказаних вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що органи опіки та піклування надають згоду на укладення договорів, якщо такі договори укладаються батьками або особами, які їх замінюють.
Відповідно до частин 2, 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. 
ЦК України, як і спеціальний Закон, не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено 22.02.2008. На момент укладання даного договору неповнолітні особи: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 не були зареєстровані у спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 21.10.2020 їх реєстрація відбулася 09.08.2012 (а.с. 8).
Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують право/обов`язок опіки/піклування ОСОБА_1 відносно неповнолітніх ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відтак, матеріали справи не містять, а ОСОБА_1 не доведено факт проживання неповнолітніх ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у спірній квартирі на день укладання договору іпотеки № 77993 від 22.02.2008. Крім того, в іпотеку банку передавалось нерухоме майно не батьками неповнолітніх дітей, а тіткою - ОСОБА_1 .
При цьому, ОСОБА_1 не є особою, що замінює неповнолітнім ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 матір, тобто не зобов`язана державою утримувати та забезпечувати їх, оскільки у неповнолітніх дітей є батьки, які фактично мешкають в АДРЕСА_3 (що підтверджується витягом з ДРРПНМ та ДРАЦС), та які не позбавлені державою права опіки, піклування, виховання та забезпечення своїх дітей.
Тому висновки суду першої інстанції щодо необхідності висновку органу опіки та піклування при реалізації нерухомого майна, яке знаходиться в іпотеці, є помилковими, оскільки для укладення ОСОБА_1 оспорюваного іпотечного договору згоди органу опіки і піклування не вимагається.
Щодо задоволення скарги ОСОБА_1 в частині зупинення реалізації нерухомого майна та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо передання, прийняття, взяття на баланс, реєстрації права власності за стягувачем та третіми особами, відчуження нерухомого майна в будь-який інший спосіб, то апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
З аналізу ст. 451 ЦПК України вбачається, що за результатом розгляду скарги суд першої інстанції міг лише скасувати постанову виконавця чи відмовити в її скасуванні, та зобов`язати вчинити певні дії щодо відновлення порушеного права заявника.
Зупинення реалізації майна за своєю сутністю є заходом забезпечення позову, що є неприпустимим та такими, що не передбачено процесуальним законодавством у справі по оскарженню дій чи бездіяльності виконавця, при цьому з формулювання ухвали суду першої інстанції вбачається, що за своєю сутністю вона не виконує процесуальні завдання, а є заходом превенції відчуження майна без здійснення відповідних процесуальних дій, як то подання позову.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційних скарг ТОВ «Кей-Колект» та ПВ ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. та скасування ухвали суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця ОСОБА_1
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року скасувати.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови виготовлено 22 жовтня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       О.Ф. Лапчевська